ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1678/22 Справа № 175/4362/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментним зобов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини та дружини, стягнення додаткових витрат понесених у зв?язку з навчанням та проживанням, стягнення щомісячних аліментних виплат, 

В С Т А Н О В И Л А : 

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в про стягнення заборгованості по аліментним зобов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини та дружини, стягнення додаткових витрат понесених у зв?язку з навчанням та проживанням, стягнення щомісячних аліментних виплат.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1997 року. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року зазначений шлюб було розірвано. Від цього шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Для забезпечення належного утримання своїх дітей та дружини між сторонами 26 січня 2012 року було укладено Шлюбний договір, згідно з положеннями якого визначено, що у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя, діти подружжя проживатимуть разом із дружиною. Дружина зобов`язується не чинити перепони вільному спілкуванню чоловіка з ними, проведення спільного часу, в тому числі відпочинку і відпусток з ним, виховання чоловіком дітей, а також, за бажанням дітей, тимчасового проживання дітей разом із чоловіком. Чоловік зобов`язується утримувати дітей подружжя до досягнення ними повноліття. Подружжя погодили розмір щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка (у грошовій чи майновій формі в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя. Крім того, чоловік оплачує або компенсує повністю документально підтверджені витрати, які здійснені дружиною на лікування, навчання та відпочинок дітей подружжя до досягнення кожною дитиною повноліття, а в разі навчання дитиною у вищому навчальному закладі - до досягнення нею 21-річного віку. Відпочинок, навчання та лікування дітей подружжя за межами України попередньо погоджуються з чоловіком; у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя до досягнення кожною дитиною подружжя повноліття чоловік зобов`язується утримувати дружину. Подружжя погодили розмір щомісячних грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб. Однак в порушення умов Шлюбного договору відповідач матеріальну допомогу не надає, внаслідок чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів та інших витрат на утримання дітей.
Враховуючи викладене позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по аліментним зобов`язанням щодо утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та колишньої дружини ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по квітень 2020 року (включно) у розмірі 628 695,00 грн. на користь ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 витрати понесені у зв`язку із відвідуванням спільною неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 , дитячого центру з розвитку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за період травень 2018 - лютий 2019 у розмірі 52 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 компенсацію витрат понесених у зв`язку із навчанням та проживанням у гуртожитку спільною дитиною ОСОБА_3 у вищому навчальному закладі у Польші (Університет ім. Я. Каховського у Кельці) за 2018-2020 навчальні роки у розмірі 139 335,56 грн., шляхом перерахування цієї суми на користь матері ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 не пізніше 5-ого числа кожного поточного місяця щомісячні аліментні виплати на утримання спільної малолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 5 (п`яти) прожиткових мінімумів, станом на момент здійснення платежу для дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до умов шлюбного договору від 26 січня 2012 року; стягнути з ОСОБА_2 не пізніше 5-ого числа кожного поточного місяця щомісячні аліментні виплати на утримання матері своїх дітей у розмірі 5 (п`яти) прожиткових мінімумів, станом на момент здійснення платежу для працездатних осіб, відповідно до умов шлюбного договору від 26 січня 2012 року.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухилення відповідача від виконання аліментних зобов`язань ставить позивачку та їх спільну дитину у скрутне становище, унеможливлює забезпечення потреб для життя, навчання, побуту та відпочинку на необхідному рівні. Також апелянт вказує, що відповідачем не виконано умови шлюбного договору в частині зобов`язання щодо компенсації витрат, пов`язаних із здобуттям спільною дитиною вищої освіти, в частині компенсації за відвідування спільною неповнолітньою дитиною дитячого клуб та в частині аліментних зобов`язань за щомісячними виплатами на утримання дружини та дитини. Крім того, апелянт вказує на відсутність доказів того, що відповідач передав кошти позивачці за цільовим призначенням, саме по аліментам. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , та неповнолітнього ОСОБА_4 , які проживають разом з позивачкою.
Під час перебування у шлюбі, 26 січня 2012 року між сторонами було укладено Шлюбний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Котенок Т.В..
Відповідно до п. 15-16 вищевказаного Шлюбного договору зазначено, що у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя, діти подружжя проживатимуть разом із дружиною. Дружина зобов`язується не чинити перепони вільному спілкуванню чоловіка з ними, проведення спільного часу, в тому числі відпочинку і відпусток з ним, виховання чоловіком дітей, а також, за бажанням дітей, тимчасового проживання дітей разом із чоловіком. Чоловік зобов`язується утримувати дітей подружжя до досягнення ними повноліття. Подружжя погодили розмір щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка (у грошовій чи майновій формі в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя. Крім того, чоловік оплачує або компенсує повністю документально підтверджені витрати, які здійснені дружиною на лікування, навчання та відпочинок дітей подружжя до досягнення кожною дитиною повноліття, а в разі навчання дитиною у вищому навчальному закладі - до досягнення нею 21-річного віку. Відпочинок, навчання та лікування дітей подружжя за межами України попередньо погоджуються з чоловіком; у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя до досягнення кожною дитиною подружжя повноліття чоловік зобов`язується утримувати дружину. Подружжя погодили розмір щомісячних грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб.
Відповідно до договору про зобов`язання між дитячим клубом «Junior» та ОСОБА_1 укладеного 01 вересня 2017 року, ОСОБА_4 відвідував дитячий центр з розвитку «Junior».
Згідно з п. 6.1 вищевказаного договору вартість наданих послуг сплачується замовником, та складає 4 000 грн. щомісячно.
Також положеннями зазначеного договору, а саме п. 8.1 визначено, що дитячий клуб ««Junior» не є дошкільним учбовим закладом.
Відповідно до довідки наданої Університетом ім. Яна Кохановського в Кельцах від 20 березня 2019 року ОСОБА_3 був зарахований на період з 01 жовтня 2017 року до 30 вересня 2020 року на навчання на денному відділенні на платній основі за освітньо-кваліфікаційним рівнем підготовки бакалаврат та зареєстрований у Гуртожитку «Мелодія» в АДРЕСА_1 .
Вартість навчання ОСОБА_3 за 2018/2019 навчальний рік складає – 4800 польських злотих, за 2019/2020 навчальний рік вартість навчання складає 5000 польських злотих.
Відповідно до довідки наданої Університетом Яна Кохановського в м. Кельце від 04 червня 2020 року ОСОБА_3 поселений в Будинку студента «Мелодія» та здійснив оплату у 2018/2019 академічному році від 01 квітня 2019 року до 30 червня 2019 року – за 3 місяці – 1110 польських злотих; у 2019/2020 академічному році – за 9 місяців проживання - 4250 польських злотих, також студентом здійснено обов`язкову одноразову оплату у розмірі 550 польських злотих, а всього сплачено 5910 польських злотих.
09 квітня 2019 року позивачкою було направлено на адресу відповідача вимогу про виплату заборгованості по аліментам, яка згідно дублікату рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була отримана відповідачем 11 квітня 2019 року.
Встановлено, що ОСОБА_2 додатково регулярно сплачує аліменти на ім`я ОСОБА_1 ..
Відповідно до наданої інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКСПАК».
Згідно довідки ТОВ «ПЕЙПЕР НЕКСТ» за вих.№181/21 від 18 січня 2021 року ОСОБА_2 займає посаду директора зазначеного підприємства, та сума сукупного доходу без урахування податків в період з лютого 2019 року по грудень 2020 року складає 91 641,20 грн..
Згідно з наданою випискою за картковим рахунком ОСОБА_2 за період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року виданої АТ «Укрсиббанк», ним зі свого рахунку було знято: 10 грудня 2018 року в касі банку – 198 000 грн., отримано готівки в банкоматі – 2000 грн.; 11 грудня 2018 року в касі банку – 198 000 грн., отримано готівки в банкоматі – 2000 грн.; 18 грудня 2018 року в касі банку – 198 000 грн., отримано готівки в банкоматі – 2000 грн.; 19 грудня 2018 року в касі банку – 198 000 грн.; 20 грудня 2018 року отримано готівки в банкоматі – 4000 грн.; 26 грудня 2018 року в касі банку – 198 000 грн.; 27 грудня 2018 року в касі банку – 198 000 грн., отримано готівки в банкоматі – 2000 грн. та 28 грудня 2018 року отримано в касі банку – 198 000 грн..
Відповідно до наданої виписки по рахунку ТОВ «МІКСПАК» наданої АТ «Укрсиббанк» від 07 липня 2021 року ОСОБА_1 було надано зворотню фінансову допомогу ТОВ «МІКСПАК», а саме: 10 грудня 2018 року у розмірі 50 000 грн. та 150 000 грн.; 11 грудня 2018 року у розмірі 50 000 грн. та 150 000 грн., 18 грудня 2018 року у розмірі 200 000 грн.; 26 грудня 2018 року у розмірі 400 000 грн. та 27 грудня 2018 року у розмірі 200 000 грн., а всього на загальну суму 1 200 000 грн..
Згідно з ч.ч. 1, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.
Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у ч. 2 ст. 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.
Згідно ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.
Статтею 93 СК України визначено зміст шлюбного договору, так шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки; шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків; шлюбний договір не може регулювати особисті відносини подружжя, а також особисті відносини між ними та дітьми; шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище; за шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 СК України якщо у шлюбному договорі визначені умови, розмір та строки виплати аліментів, то в разі невиконання одним із подружжя свого обов`язку за договором аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Статтею 531 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Керуючись вказаними нормами права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по аліментним зобов`язанням щодо утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , та її, як колишньої дружини за період з травня 2018 року по квітень 2020 року (включно) у розмірі 628 695,00 грн., оскільки умовами шлюбного договору не передбачено заборони дострокового виконання свого обов`язку, а надані суду виписки по рахункам сторін по справі, згідно яких ОСОБА_2 знімав готівку з власного рахунку у розмірі співмірному розміру грошових коштів внесених ОСОБА_1 у якості зворотної допомоги на рахунок ТОВ «МІКСПАК».
При цьому, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги розписки надані позивачкою щодо отримання нею в борг грошових коштів від ОСОБА_5 , так як за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Розписки надані позивачкою, не містять відміток про виконання та строком повернення зазначено 2023 рік, а отже розписки фактично не можуть знаходитися у позивачки, як боржника у зобов`язанні.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 витрат понесених у зв`язку із відвідуванням спільною неповнолітньою дитиною, ОСОБА_4 дитячого центру з розвитку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за період травень 2018 - лютий 2019 у розмірі 52 000,00 грн., суд вірно виходив з того, що умовами Шлюбного договору передбачено зобов`язання чоловіка оплати або компенсації повністю документально підтверджених витрат, які здійснені дружиною на лікування, навчання та відпочинок дітей подружжя до досягнення кожною дитиною повноліття.
Однак відповідно до договору укладеного між Дитячим клубом «Junior» та ОСОБА_1 , дитячий клуб «Junior» не є освітнім дошкільним учбовим закладом, а надає послуги щодо догляду та нагляду за дитиною, забезпечення охорони життя та укріплення фізичного та психічного здоров`я дитини, що не визначено витратами за укладеним шлюбним договором.
Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_2 компенсації витрат понесених у зв`язку із навчанням та проживанням у гуртожитку спільної дитини ОСОБА_3 у вищому навчальному закладі у Польші (Університет ім. Я. Каховського у Кельці) за 2018-2020 навчальні роки у розмірі 139 335,56 грн., суд вірно виходив з відсутності підтверджуючих доказів щодо погодження умов навчання за межами території України з батьком дитини, як того вимагає п. 15 Шлюбного договору.
Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 не пізніше 5-ого числа кожного поточного місяця щомісячних аліментних виплат на утримання спільної дитини ОСОБА_4 , у розмірі 5 (п`яти) прожиткових мінімумів станом на момент здійснення платежу для дітей віком від 6 до 18 років та щомісячних аліментних виплат на утримання матері своїх дітей у розмірі 5 (п`яти) прожиткових мінімумів станом на момент здійснення платежу для працездатних осіб, - суд обґрунтовано виходив з того, що п.п.15-16 шлюбного договору сторони вже погодили підстави, порядок та розмір сплачуваного утримання, а встановлення розміру аліментів призведе до подвійного стягнення аліментів, а тому зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. 
При цьому, суд вірно звернув увагу позивачки на те, що у разі відмови від шлюбного договору, його розірвання, визнання недійсним в цілому чи в частині наявного права на утримання на дітей, остання не позбавлена можливості повторно звернутись до суду із вимогою про стягнення з відповідача аліментів з підстав визначених Сімейним кодексом України.
Таким чином, встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог.
Доводи апелянта в скарзі про те, що ухилення відповідача від виконання аліментних зобов`язань ставить позивачку та їх спільну дитину у скрутне становище, унеможливлює забезпечення потреб для життя, навчання, побуту та відпочинку на необхідному рівні, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, якими встановлено виконання відповідачем аліментних зобов`язань.
Твердження апелянта про те, що відповідачем не виконано умови шлюбного договору в частині зобов`язання щодо компенсації витрат, пов`язаних із здобуттям спільною дитиною вищої освіти, в частині компенсації за відвідування спільною неповнолітньою дитиною дитячого клуб та в частині аліментних зобов`язань за щомісячними виплатами на утримання дружини та дитини, - колегія суддів також вважає безпідставними, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. 
Крім того, вказані доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
До того ж, колегія суддів не може взяти до уваги надані апелянтом копію нотаріально засвідченої заяви, за якою сторони, як батьки ОСОБА_3 , надали згоду на його самостійне оформлення візи та будь-яких необхідних візових документів для виїзду за кордон на його ім`я та самостійний виїзд за межі України, а також копію Заяви-згоди батьків на навчання неповнолітньою особою в Університеті, з огляду на наступне.
Пунктом 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`явився після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.
Надаючи відповідні докази суду апеляційної інстанції без попереднього їх надання для оцінки судом першої інстанції, апелянт вказала, що ці документи їй надав син, який знаходиться в Польщі, а тому не подання їх до суду першої інстанції об`єктивно не залежали від неї.
Колегія суддів вважає, що вказані апелянтом підстави неподання доказів до суду першої інстанції не є винятковими, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судом першої інстанції.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                        П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко