ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року

м. Харків

справа № 638/3517/14-ц

провадження №22-ц/818/949/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В., 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Харківська міська рада Харківської області, 

третя особа: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради Харківської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 
на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року у складі судді Гайдук Л.П., - 
в с т а н о в и в:

       У вересні 2013 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради Харківської області, в якому з урахуванням уточнень, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . 
       Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ «А1-1» та житловий будинок літ «Л-1» з тамбуром літ «Л», сараї літ «М» та літ « Н»,вбиральню літ «Г», душову літ. «П»,льох літ «В» ,»1-4,б,7 огорожа, І, ІІ - замощення які розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
        Зазначає, судом не визначено коло осіб, які мають приймати участь у справі - спадкоємців та вирішив питання про їх права та інтереси. 
       Вказує, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.12.1958 року, від шлюбу мали двох дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 10.12.1986 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний. Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями першої черги є чоловік особи, що подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Спадкоємець ОСОБА_5 постійно проживав та був зареєстрований з батьком 28.09.2018 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
        ОСОБА_3 посилається на те, її чоловік - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона є спадкоємцем після його смерті, а тому має право оспорювати рішення суду.
       Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надано відзив на апеляційну скаргу, яким вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що вона у первісному та уточненому позові звернулася з вимогою про визнання права власності на частину житлового будинку у порядку забудови, натомість апелянт обґрунтовує порушення своїх прав порушенням порядку спадкування. Представник позивача вказує, що ОСОБА_4 за життя технічну інвентаризацію спірного будинку не проводив та технічний паспорт не отримував, у зв`язку з чим відсутні підстави для виникнення у нього права власності на житловий будинок, тому й і та права спадкування у ОСОБА_5 . Останній право власності так само не оформлював, крім того, подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька із суттєвим спливом встановленого законом строку, жодних доказів прийняття спадщини ОСОБА_5 апелянтом не надано.
       Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що будівництво нового житлового будинку АДРЕСА_1 здійснено за кошти позивача під час перебування у зареєстрованому шлюбі (з 14 грудня 1958 року по 10.12.1986р.) з ОСОБА_4 . Житловий будинок експлуатується в нормальному режимі з 1982року, протягом тридцяти двох років. Суд зазначив, що після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після його смерті залишилась позивач ОСОБА_1 яка проживала разом з померлим. Суд вважав встановленим, що позивачкою разом з її померлим чоловіком ОСОБА_4 здійснено будівництво цих житлових будівель, які прийняті в експлуатацію. Позивач фактично спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_4 прийняла та проживає в даному будинку, однак позбавлена можливості його оформити в установленому порядку. При цьому судом не встановлено порушення прав та інтересів інших співвласників, оскільки порядок користування даним будинком між співвласниками було визначено.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 мотивувала свої вимоги тим, що з 14 грудня 1958 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , та мешкала однією родиною у будинку його батьків за АДРЕСА_1 . Після смерті батьків спадкоємці першої черги ОСОБА_4 та ОСОБА_8 прийняли спадщину. За дозволом Дзержинського районного виконавчого комітету будинок був знесений, як технічно непридатний для проживання. За час проживання позивач з чоловіком, за власні кошти збудували на вказаній земельній ділянці два житлових будинки. 05.04.1982 року комісією Дзержинського РІК м. Харкова було складено акт прийомки до експлуатації житлового будинку, але право власності в міському БТІ не було зареєстровано. 
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. В 2003 році позивач звернулася до Дзержинськопо РВК м. Харкова, з проханням видати свідоцтво про право власності на частину нового будинку, їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.
        ІНФОРМАЦІЯ_3 сестра померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10 ) подарувала належну їй свою 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . 
       Позивачка посилається на те, що після закінчення будівництва нового будинку літ. А-1, замість старого будинку, прибудов до будинку та літньої кухні літ. «Б», право власності за ОСОБА_4 не було належним чином оформлено, тому позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частину даного домоволодіння після померлого чоловіка.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що власниками домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 жовтня 1960 року, виданого Першою Харківською державною нотаріальною конторою, у рівних частках є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 6).
Рішенням виконавчого комітету Дзержинскої райради м. Харкова від 10.05.1962 спадкоємцям колишніх власників домоволодіння - ОСОБА_4 та ОСОБА_8 дозволено збудувати новий будинок замість старого непридатного до житла по АДРЕСА_1 (а.с. 7).
       За вищевказаною адресою знесено старий будинок та збудовано два житлових будинку: житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ «А1-1» та житловий будинок літ «Л-1» з тамбуром літ «Л» , та нежитлові будівлі - сараї літ «М» та літ «Н». Домоволодіння № 41 , відноситься до індивідуального житлового фонду, яке розташовано по лінії забудови АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площа якої складає 667 кв.м. (а.с. 17).
       05.04.1982 комісією Дзержинського РВК м. Харкова було складено акт прийомки до експлуатації житлового будинку загальною площею 117.2 кв.м., житловою - 68.0 кв.м., який затверджено рішенням № 132/16 від 4.05.1982 року Дзержинського районного виконавчого комітету м. Харькова. У вказаному рішенні зазначено, що житлови й будинок (а.с. 8).
        ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який було зареєстровано 14 грудня 1958 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції, актовий запис № 1578. (а.с. 12-13). Шлюб розірвано 10.12.1986 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Харкова (а.с. 125).
       Позивачка зареєстрована за вищевказаною адресою з 16.01.1959 (а.с. 11).
       Від шлюбу подружжя мало двох дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 119).
        ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).
       Станом на час смерті ОСОБА_4 домоволодіння по АДРЕСА_1 на праві власності належало: 
- ОСОБА_2 - Ѕ частина, згідно договору дарування, посвідченого приватним Харківського міського нотаріального округу 07.06.2004 р № 1013;
- ОСОБА_4 - Ѕ частина, згідно дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 03.10.1960, р № 7-3067 (а.с. 17).
Звертаючись до суду з вказаними вище вимогами позивачка зазначила відповідачем Харківську міську раду. 
Натомість з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на час його смерті позивачка у шлюбі з спадкодавцем не перебувала. 
       Відповідно до вимог п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правовідносини з приводу спадкування спірного житлового будинку регулюються ЦК України в редакції закону 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Згідно ст. 529 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємцями першої черги спадкування є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.   
        Судом першої інстанції не було встановлено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , наявність або відсутність заповіту, не запитувалась та не отримувалась інформація щодо спадкоємців, які прийняли спадщину або відмови від неї, чи заводилась спадкова справа, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину. 
Натомість із копії спадкової справи убачається, що спадщину після смерті батька ОСОБА_4 прийняв його син ОСОБА_5 , який на час смерті спадкодавця був зареєстрований і проживав разом із ним. 
Після вчинення дій по прийняттю спадщини після смерті батька ОСОБА_4 спадкоємець ОСОБА_5 помер. Спадщину після його смерті прийняла його дружина ОСОБА_3 .
       Суд першої інстанції, розглянувши вимоги до Харківської міської ради, дійшов помилкового висновку про те, що позивачка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , не залучив до участі у справі спадкоємців, які прийняли спадщину, вирішивши питання про їх права. 
Зазначені обставини є суттєвим порушення норм процесуального права, а відтак оскаржуване судове рішення не можна визнати законним і обґрунтованим.  
       Зважуючи на обставини справи у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідності до п.п.1,4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Таке вирішення спору не перешкоджає позивачу у відповідності до положень ст.4 ЦПК України звертатися до суду за захистом своїх порушених прав чи законних інтересів, однак у порядку, встановленому цим Кодексом (з визначенням належного кола осіб, які мають бути залучені до справи, зважуючи на зміст позовних вимог, з наданням суду належних та допустимих доказів).
Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141, п.п. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У випадках скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
       Сума сплаченого ОСОБА_3 судового збору за подачу апеляційної скарги складає 908 грн. Апеляційну скаргу задоволено у повному обсязі, у зв`язку з чим з позивача на користь особи, що подала апеляційну скаргу стягується судовий збір у вказаному розмірі.
           Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.2,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 - задовольнити.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 рокускасувати і ухвалити нове. 
У задоволенні позову  ОСОБА_1  до Харківської міської ради Харківської області, третя особа:  ОСОБА_2 про визнання права власності -відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                                                  О.В. Маміна

Судді:                                                                                                               
Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 27 січня 2021 року.