Ухвала 
 
23 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 175/4033/20-ц
 
провадження № 61-19195ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В., 
 
розглянув клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення та касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 липня         2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 17» Дніпровської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 17» Дніпровської міської ради (далі - КЗО «Середня загальноосвітня школа                      № 17» Дніпровської міської ради) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області                від 16 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху                  з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області                від 25 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до КЗО «Середня загальноосвітня школа № 17» Дніпровської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року - без змін.
 
У листопаді 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2021 року                         з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 24 листопада 2021 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 10 грудня 2021 року визнано наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та надати докази поважності причин його. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк ОСОБА_1 направила матеріали на усунення недоліків, зазначених              в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                      від 10 грудня 2021 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення                  ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що оскаржувану постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2021 року вона отримала засобами поштового зв`язку 26 жовтня 2021 року, що підтверджується наданими доказами.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження ОСОБА_1 пропущено з поважних причин, його можливо поновити.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 липня         2021 року скасувати та направити справу на новий розгляд, для продовження розгляду.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову                  у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга                                        є необґрунтованою.
 
Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені у статті 175 ЦПК України.
 
Згідно із частиною четвертою статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору                                      у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
Правові наслідки недотримання вимог статей 175 і 177 ЦПК України передбачені положеннями статті 185 ЦПК України.
 
Частиною першою статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених  у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
 
Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду з позовом подана ОСОБА_1 подала позовну заяву, яка не відповідала вимогам статті 177 ЦПК України, тому ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року позовну заяву              ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, вказаних в ухвалі, зокрема, запропоновано надати докази сплати судового збору за подання позовної заяви.
 
Оскільки позивач вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконала, ухвалою ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року із застосування правового механізму, передбаченого статтею 185 ЦПК України, позовну заяву                   ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.
 
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
 
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України                               «Про судовий збір»).
 
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частиною першою статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ у всіх судових інстанціях.
 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
 
За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР                          «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
 
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду                 від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження                                         № 61-9664сво19).
 
Отже, позивач не звільняється від сплати судового збору у справі за заявленою нею позовною вимогою щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Ураховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про наявність правових підстав для визнання неподаною та повернення позовної заяви особі, яка її подала, оскільки                          в установлений судом строк недоліки позовної заяви усунуті не були, що відповідає правовим висновках Верховного Суду, викладеним у постановах від 15 лютого 2021 року у справі № 372/4328/19 (провадження                                              № 61-4765св20) та від 17 червня 2021 року у справі № 725/5849/20 (провадження № 61-4525св21).
 
Згідно із частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Посилання касаційної скарги ОСОБА_1 про обмеження права на суд                        є безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини                         і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним                                   і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
 
Крім того, колегія суддів наголошує, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду з позовом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, тому право позивача доступу до суду не порушено та не обмежено.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона                  є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд                      у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 17» Дніпровської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк