ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

                                                  Головуючий суддя у першій інстанції: Маєцька Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року	Львів	Справа № 260/2887/21 пров. № А/857/19811/21	

          Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Улицького В.З., Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання:          Герман О.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі №  260/2887/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - 
ВСТАНОВИВ:
08.07.2021р. ОСОБА_1   звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації, в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову у здійсненні доплати разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року, яка передбачена для учасників бойових дій, виходячи з розміру такої допомоги у п`ять мінімальних пенсій за віком;
- визнати протиправною бездіяльність по нездійсненню виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року, яка передбачена для учасників бойових дій;
- зобов`язати здійснити нарахування та доплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, яка передбачена для учасників бойових дій, у розмірі 6800,00 грн та здійснити нарахування і виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, яка передбачена для учасників бойових дій, у розмірі 8845,00 грн.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.07.2021р. позов залишений без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.161 КАС України та надано строк -десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків, а саме для подання заяви про поновлення строку звернення до суду щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2021р. позовну заяву в частині вимог щодо виплати щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік повернуто позивачу.   
Не погоджуючись із даною ухвалою, апелянт ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом порушено норми процесуального права.
Апелянт просить суд, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2021р. скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений судом строк не подав заяву про поновлення строку звернення з позовними вимогами про виплату щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
ч.1 ст.118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Так, відповідно до ч.ч.1, 2 і 3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 КАС України, відповідно до частини 1, 2 якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності».
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Колегія суддів зазначає, що Закон України від 22.10.1993р. № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у межах спірних правовідносин не передбачає досудового врегулювання спору шляхом звернення до органу з питань соціального захисту населення з заявою (скаргою) з приводу щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст.12-16 цього Закону.
Аналогічна правова позиція щодо досудового врегулювання спору висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20.
Тобто, єдиним способом захисту порушеного права у цьому випадку є звернення до суду.
Так, ч.4 ст.17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Таким чином, 30.09.2020р.- встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована, а тому перебіг строку звернення до суду з цим позовом слід обраховувати саме з 30.09.2020р.
Правова позиція щодо обрахунку строку звернення до суду висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.05.2018р. у справі №389/1042/17; від 06.02.2018р. у справі № 607/7919/17.
Отже, перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом щодо виплати щорічної разової грошової допомоги за 2020 рік з урахуванням положень ч.4 ст.17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», розпочався 01.10.2020р. та закінчився 31.03.2021р.
Така позиція узгоджується з відповідними висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 06.02.2018р. у справі № 607/7919/17, в яких Верховний Суд встановив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.
З матеріалів справи видно, що у 2020 році позивач отримав разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1390 грн, а з позовом до суду за захистом своїх прав, зокрема, щодо нарахування та виплати допомоги до 5 травня за 2020 рік, звернувся 08.07.2021р.
Тобто, ОСОБА_1 звернувся із даним адміністративним позовом із пропуском шестимісячного строку для звернення з позовом до суду без поважних причин.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).
Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 240/12017/19).
Колегія суддів також зазначає, що виплата грошової допомоги до 5 травня є періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого здійснено призначення конкретного розміру грошової допомоги чи був здійснений його перерахунок, з яких складових він складається, як обрахований та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових.
Таким чином, з дня отримання грошової допомоги до 5 травня особою, якій виплачений конкретний розмір грошової допомоги, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання грошової виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових нарахованого грошового забезпечення, звернулась до органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від органу відповіді на подану нею заяву.
Щодо доводів апелянта, що про порушення свого права він дізнався після ухвалення Великою Палатою Верховного Суду 13 січня 2021 року рішення Верховного Суду у зразковій справі № 440/2722/20, у зв`язку з чим у березні 2021 року звернувся до відповідача із відповідною заявою, у відповідь на яку отримав листа-відмову від 04.06.2021, колегія суддів вважає такі безпідставними. Оскільки наведені обставини не змінюють момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчать лише про час, коли останній почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. При цьому, будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не могли позбавити його можливості звернутися з вказаним позовом в межах строку, встановленого ч. 2 ст.122 КАС України.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, отже у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність підстав для повернення позовної заяви в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, оскільки заявлені поза межами строку звернення до адміністративного суду без поважних причин. 
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 260/2887/21 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 29.12.2021р.