УХВАЛА

08 лютого 2022 року 
м. Київ

cправа №  904/4966/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:                  Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,    
перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1  
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2021 (суддя Бєлік В. Г.)
і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2021 (головуючий суддя Чус О. В., судді Кощеєв І. М., Орєшкіна Е. В.) 
у справі № 904/4966/20
за позовом Павлоградської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі 1)      Дніпропетровської обласної державної адміністрації, 2) Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області  і 3) Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 
до ОСОБА_1  
про розірвання договору оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку і стягнення заборгованості,  
ВСТАНОВИВ:
07.12.2021 скаржник надіслав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2021 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2021 у справі №   904/4966/20. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 14.12.2021 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ   О.   В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.
Ухвалою Касаційного господарського суду від 24.12.2021 касаційну скаргу залишено без руху. Надано скаржникові строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме, вказано на необхідність приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пунктів 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства, уточнення вимог касаційної скарги і надання доказів про сплату судового збору у розмірі 12 612 грн. 
На виконання вимог вказаної ухвали скаржник 15.01.2022 надіслав до суду уточнену касаційну скаргу разом з копією квитанції. 
Дослідивши зміст уточненої касаційної скарги та квитанції про сплату судового збору суд зазначає про таке.
В уточненій касаційній скарзі скаржник знову чітко не зазначив передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (із посиланням на відповідний пункт) підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга (з дотриманням вимог, про які йдеться в ухвалі Верховного Суду від 24.12.2021), що порушує пункт 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів звертає увагу, що обґрунтування касаційної скарги доводами, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права під час ухвалення спірних рішень, саме по собі ще не вказує на можливість відкриття касаційного провадження. Процесуальне законодавство визначає обов`язковий перелік вимог, яким має відповідати касаційна скарга, зокрема, викладення підстави (підстав) касаційного оскарження. Верховний Суд наголошує, що у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". З метою виконання зазначених функцій і встановлений виключний перелік підстав оскарження. Водночас дотримання положень частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України полягає не тільки у зазначенні підстави, а і повного розкриття доводів скарги у відповідності до змісту підстави. Визначення та обґрунтування підстави (підстав) касаційного оскарження є ключовим при зверненні до суду касаційної інстанції, адже має на меті довести вагомість порушень судами попередніх інстанцій, за яких не здійснення розгляду справи не сприятиме сталості практики Верховного Суду. 
Інші викладені в касаційній скарзі доводи (хоч і містять посилання на судові рішення Верховного Суду) не обґрунтовані посиланнями на відповідні пункти частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України і зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України). 
Визначення та обґрунтування підстави (підстав) касаційного оскарження є ключовим при зверненні до суду касаційної інстанції, адже має на меті довести вагомість порушень судами попередніх інстанцій, за яких нездійснення розгляду справи не сприятиме сталості практики Верховного Суду. 
Таким чином, правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.
Щодо доданої скаржником копії квитанції про сплату судового збору від 13.01.2022 № 1022541648 про сплату судового збору у розмірі 12 687,70 грн, суд зазначає про таке. 
Згідно з приписами частин першої і другої статті 9 Закону "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (відповідно до частини першої статті 6 Закону "Про судовий збір").
Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджена Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлені загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів.
Відповідно до пункту 3.1. Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.
З додатків 3, 9 до Інструкції вбачається, що одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу", який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.
Пунктом 3.7. Інструкції визначено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".
Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.
Слід зауважити, що на офіційному веб-сайті Верховного Суду (https://supreme.court.gov.ua/supreme/gromadyanam/zbir_gosp/) в розділі "судовий збір" зазначено приклад заповнення графи "Призначення платежу" в платіжному документі.
Необхідними реквізитами ідентифікації скарги є, зокрема, номер справи, у межах якої подається відповідна скарга, та дата судового акта, що оскаржується. 
Проте зазначене вище платіжне доручення не може бути прийняте як належний доказ сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі, оскільки в платіжному дорученні відсутній номер справи та не зазначено процесуальний документ, який оскаржується скаржником, а лише зазначено, що судовий збір сплачено "за позовом ОСОБА_1 ".  
Таким чином, додана скаржником  копія квитанції не є належним доказом сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі № 914/1542/17, від 16.01.2019 у справі № 905/1057/18, від 13.02.2020 у справі № 910/4557/18 та ухвалах Верховного Суду від 27.04.2020 у справі № 910/5640/18. від 12.05.2020 у справі № 910/7841/19, від 03.09.2020 у справі № 923/713/19.
Ухвалу про залишення касаційної скарги без руху скаржник отримав 08.01.2022, що підтверджується випискою з сайту "Укрпошта" за трекінгом "0101616984935". 
Однак, скаржник станом на 08.02.2022 не виконав вимоги в частині зазначення підстави (підстав) касаційного оскарження та в частині сплати судового збору у встановленому законом порядку.
Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Частиною п`ятою статті 292 Господарського процесуального кодексу України визначено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
З урахуванням викладеного та з огляду на те, що скаржник не усунув недоліки в частині приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та в частині сплати судового збору у встановленому законом порядку, касаційна скарга вважається неподаною та підлягає поверненню.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2021 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2021 у справі № 904/4966/20 повернути скаржникові. 
2. Копію касаційної скарги разом з оригіналами додатків надіслати скаржникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 О. В. Случ 

Судді                                                                                           Н. О. Волковицька 

                                                                                           С. К. Могил