П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/6442/21 
          Головуючий у 1-й інстанції: Божук Д.А. 
          Суддя-доповідач:  Драчук Т. О. 
16 березня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Віньковецької селищної ради Хмельницької області про скасування рішення про відмову в реєстрації земельної ділянки №6820685000:02:004:0137.
Також, позивач просить зобов`язати Віньковецьку селищну раду Хмельницької області, реєстратора Бережанську Ірину Борисівну провести реєстрацію земельної ділянки №6820685000:02:004:0137, якою ОСОБА_1 користується.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій   апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду -  змінити з мотивів, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до рішення Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області від 05.10.2020 №20-50/2020 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 на території Нетечинецької сільської ради" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 та надано їй земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства у власність площею 1,40 га в Хмельницькій області Віньковецького району Нетечинецької сільської ради, кадастровий номер 6820685000:08:001:0069.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 257882275 від 24.05.2021) за ОСОБА_1 20.05.2021 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:08:001:0069 площею 1,4 га на підставі рішення Нетечинецької сільської ради від 05.10.2020 №20-50/2020.
У подальшому, рішенням четвертої сесії восьмого скликання Віньковецької селищної ради Хмельницької області від 25.02.2021 №52-5 ЗП-4/2021 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 " затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Віньковецької селищної ради Хмельницької області. Передано у власність гр. ОСОБА_1 , с. Нетечинці, земельні ділянки:
- № НОМЕР_1 площею 0,0800 га кадастровий номер 6820685000:02:004:0137;
- НОМЕР_2 площею 0,1200 га кадастровий номер 6820685000:02:004:0135;
- НОМЕР_3 площею 0,2059 га кадастровий номер 6820685000:02:004:0136.
Позивач звернулась з заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:02:004:0137.
Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.05.2021 №58304265, державним реєстратором прав на нерухоме майно Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області Бережанською Іриною Борисівною, керуючись статтею 24 Закону №1952-VI, відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6820685000:02:004:0137 за ОСОБА_1 .
Підставою для прийняття такого рішення стало те, що відповідно до частини 4 статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 257933124 від 24.05.2021 за заявником зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:08:001:0069 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення органу місцевого самоврядування Нетечинецької сільської ради від 05.10.2020, реєстраційний номер 2365642368206.
Не погоджуючись з такими діями позивач звернулась з позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відмови в державній реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:02:004:0137 слугувало те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян проводиться один раз по кожному виду використання (ч.4 ст.116 ЗК України). 
Державним реєстратором встановлено, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер 257933124 від 24.05.2021) за заявником зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:08:001:0069 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення органу місцевого самоврядування Нетечинецької сільської ради від 05.10.2020.
Згідно з ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.
Одноразовість приватизації означає те, що особа, котра скористалась своїм правом і приватизувала земельну ділянку меншої від граничної, передбаченої ст. 121 ЗК України, площі, не може приватизувати земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає "різницю" між гранично можливою та раніше приватизованою.
Тобто, право, визначене у ст.116 ЗК України, на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, позивачем використано. А саме, позивач право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства використала, а тому не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки з цим же цільовим призначенням вдруге.
З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновку, що положення ч.4 ст.116 ЗК України можуть бути підставою для відмови у реєстрації земельної ділянки у спірному випадку. Тому відповідачем було правомірно прийнято оскаржуване рішення. А тому, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів в межах даної справи зазначає наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Земельні відносини в Україні відповідно до ст.3 Земельного кодексу України від 24.10.2001 року №2768-ІІІ (зі змінами та доповненнями) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно до ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.
Одноразовість приватизації означає те, що особа, котра скористалась своїм правом і приватизувала земельну ділянку меншої від граничної, передбаченої статті 121 Земельного кодексу України, площі, не може приватизувати земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає "різницю" між гранично можливою та раніше приватизованою.
Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Як встановлено судом першої інстанції, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою слугував факт, що позивач вже скористалася правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тобто реалізувала своє право на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тому вона не має права отримувати земельну ділянку для особистого селянського господарства безкоштовно другий раз.
Згідно з пп.1 п.1 ч.1 ст.9 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення проведення державної реєстрації прав.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи;
5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;
6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;
7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);
8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;
9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;
9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;
10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Як передбачено ч.8 ст.18 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Згідно з пп.1, 5 ч.1 ст.24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставами для відмови в державній реєстрації прав є заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Як вірно вказано судом першої інстанції, та досліджено судом апеляційної інстанції за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820685000:08:001:0069 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на підставі рішення органу місцевого самоврядування Нетечинецької сільської ради від 05.10.2020.
На підставі вказаного, а також з урахуванням норм законодавства, колегія суддів погоджується, з висновками суду першої інстанції та рішенням відповідача, що право, визначене у ст.116 ЗК України, на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, позивачем використано.
Крім того, колегія суддів зазначає, що одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, котра скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої статтею 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність. В силу наведених норм матеріального права передбачено право на одноразовість отримання земельної ділянки у власність за кожним видом використання.
Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 361/1541/16-ц.
Також, як вірно вказав суд першої інстанції, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі 525/1225/15-ц викладено правову позицію, згідно якої, з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Такі ж висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 917/1134/19 та від 08 вересня 2021 року у справах № 728/2558/19, № 728/1983/19.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення приймала не Віньковецька селищна рада Хмельницької області, а державний реєстратор прав на нерухоме майно Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області Бережанська Ірина Борисівна.
Як передбачено ч.1 ст.6 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" організаційну систему державної реєстрації прав становлять:
1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;
2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;
3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).
Згідно з ч.1 ст.10 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є:
1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав;
2) нотаріус;
3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Тобто, з урахуванням вимог ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та КАС України, в межах правовідносин щодо реєстрації прав власності, державні реєстратори прав на нерухоме майно та відповідні ради є окремими субєктами владних повноважень, які мають свої публічно-владні управлінські функції.
Отже, державний реєстратор в межах даних правовідносин виступає, як окрема особа публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства (суб`єкт владних повноважень), а не як посадова особа Віньковецької селищної ради Хмельницької області. А тому, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем подано позов не до того відповідача.
В свою чергу, відповідно до ч.7 ст.48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Тобто, суд апеляційної інстанції не вправі замінити відповідача.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовивши в задоволені позовних вимог, однак не врахував, що позов поданий не до того відповідача.
Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог, однак не врахував, що позов поданий до неналежного відповідача, а тому необхідно змінити рішення суду першої інстанції з урахуванням мотивів викладених в даній постанові.
У відповідності з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії змінити в мотивувальній частині з мотивів викладених в даній постанові.
В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.