У х в а л а        
25 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 274/3975/21-ц
 
провадження № 61-897 ск 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 
2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення житлової комісії незаконним та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20 лютого 
2020 року № 35 (оформлене протоколом), у частині зняття його з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов у Збройних Силах України; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії поновити його на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов у Збройних Силах України у військовій частині у списках черг на отримання житла з дати його зарахування на квартирний облік, 06 липня 
2004 року.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області 
від 04 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано незаконними дії об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлені у формі протоколу від 20 лютого 2020 року № 35 щодо зняття ОСОБА_1 з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов у Збройних Силах України.
Скасовано пункт. 4 ( 4.1). протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 лютого 2020 року № 35 у частині зняття з квартирного обліку майора ОСОБА_1 та поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з дня зарахування – 06 липня 2004 року.
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області 
від 04 листопада 2021 року залишено без змін. 
04 січня 2022 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку військовою частиною НОМЕР_1 подано касаційну скаргу (надійшла 17 січня 
2022 року), у якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Заявлені вимоги немайнового характеру, а саме: визнання рішення житлової комісії незаконним та зобов`язання вчинити певні дії.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію 
та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують 
на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка 
є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною 
та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 
1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного, оскільки військова частина НОМЕР_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення житлової комісії незаконним та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                Б. І. Гулько

                                                                                                                Г. В. Коломієць

                                                                                                                Д. Д. Луспеник