П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/11682/21	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
          Дата і місце ухвалення 05.11.2021р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:      Бойка А.В.,
                        суддів:    Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу дочірнього підприємства «МЕРИДІАН» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2021р. по справі №420/11682/21 за позовом Головного управління Держпраці в Одеській області до Дочірнього підприємства «МЕРИДІАН» про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Головне управління Держпраці в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило застосувати до Дочірнього підприємства «МЕРИДІАН» заходи реагування у вигляді зупинення експлуатації устаткування підвищеної небезпеки, а саме: резервуару стального контейнерного - 15м3, зав. № б/н, інвентарний №1; резервуару стального контейнерного 15м3, зав. б/н, інвентарний №2; колонки паливо-роздавальноп ADAST ADAPRIM 1031, типу дизель, 1989 р.в; колонки паливо-роздавальноп ADAST, типу бензин, 1996 р.в., та виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: використання, зберігання, застосування вибухопожежонебезпечних, горючих рідин, маса яких дорівнює або перевищує значення нормативів порогових мас, які визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. №956 «Про ідентифікацію та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки», з метою недопущення спричинення загрози життю та здоров`ю людей.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2021р. позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Дочірнє підприємство «МЕРИДІАН» подало апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Апелянт зазначив, що листом від 08.09.2021 року ДП «МЕРИДІАН» повідомляло Головне управління Держпраці в Одеській області, що підприємство не відноситься до об`єктів підвищеної небезпеки, а отже встановлені за ним порушення, а також вимоги про їх усунення є безпідставними. В свою чергу, контролюючий орган проігнорував отриману інформацію не вжив належних заходів спрямованих на відкликання позовної заяви, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. 
З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2021р. та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 12.05.2021 року по 25.05.2021 року посадовими особами ГУ Держпраці в Одеській області проведено планову перевірку ДП «МЕРИДІАН» щодо дотримання останнім вимог законодавства у сфері охорони праці, промислової безпеки, за результатами якої складено Акт від 25.05.2021року №15/12.2-09/11.4-09/610.
Перевіркою встановлено порушення відповідачем вимог Законів України «Про охорону праці»,«Про об`єкти підвищеної небезпеки», а також Кодексу законів про працю України.
Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що ряд виявлених порушень створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а саме:
1) порушення ст.21 Закону України №2694. Відсутній дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: використання, застосування зберігання, вибухопожежонебезпечних, горючих рідин, маса яких дорівнює або перевищує значення нормативів порогових мас, які визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. № 956 «Про ідентифікацію та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки»), що є порушенням п.1, група А, дод.2 «Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки тa на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки», ПКМУ N1107 вiд 26.10.2011 року (зі змінами);
2) порушення ст.9 Закону України №2245. He проведено встановленим порядком ідентифікацію об`єктів підвищеної небезпеки, за наступною адресою: Одеська обл., Саратський р-н., смт. Сарата, вулиця Промзона, будинок 3A, що є порушенням п.3 «Порядку ідентифікації;у об`єктів підвищеної небезпеки», ПКМУ № 956 від 11.07.2002 року;
3) порушення ст.10 Закону України №2245. He розроблено встановленим порядком декларацію безпеки об`єктів підвищеної небезпеки, що є порушенням п.3 «Порядку декларування (з безпеки об`єкті підвищеної небезпеки», ПКМУ №956 вiд 11.07.2002.
25.05.2021 року Головним управлінням Держпраці в Одеській області прийнято припис №15/12.2-09/610-1277, яким зобов`язано відповідача усунути вищевказані порушення (а.с.27-28).
Також, у зв`язку з виявленими порушеннями позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки частина виявлених перевіркою порушень, створюють загрозу життю та здоров`ю людей, позов є обґрунтованим та належить задоволенню.
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно  ч. 1 ст. 4 Закону України № 877-V, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону України  877-V, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.
Державна політика в галузі охорони праці визначена ст. 4 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року № 2694-XII, якою визначено, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням. Державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці.
Статтею 38 Закону України №2694-XII передбачено, що державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.
Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року N 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.
Основними завданнями Держпраці є: 1) реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; 2) здійснення комплексного управління охороною праці та промисловою безпекою на державному рівні; 3) здійснення державного регулювання і контролю у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки; 4) організація та здійснення державного нагляду (контролю) у сфері функціонування ринку природного газу в частині підтримання належного технічного стану систем, вузлів і приладів обліку природного газу на об`єктах його видобутку та забезпечення безпечної і надійної експлуатації об`єктів Єдиної газотранспортної системи.
В силу п.п. 12 п. 6 Положення, Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право звертатися у передбачених законом випадках до суду.
Таким чином, встановлення факту порушення вимог законодавства у сфері охорони праці, що створює загрозу життю та здоров`ю людей та у подальшому може призвести до тяжких наслідків у цій сфері, є достатньою підставою для застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень. Адміністративний суд, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що виявлені органом державного нагляду (контролю) порушення вимог законодавства у сфері охорони праці створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей і не були усунуті суб`єктом господарювання, має ухвалити рішення про вжиття відповідних заходів реагування.
Поняття загроза життю та/або здоров`ю людини є оціночним поняттям та віднесено до сфери захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю (нагляду) за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері.
Разом з тим, захід реагування у вигляді повного зупинення на підприємстві є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.
Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.09.2018 р. у справі 826/12258/14.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.
Абзацом 3 ст. 9 вказаного вище Закону передбачено, що порядок ідентифікації, форма та зміст оповіщення про її результати  визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Порядку ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 р. № 956 «Про ідентифікацію та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки» (далі – Порядок №956 )передбачено, що дія цього Порядку поширюється на всіх суб`єктів господарювання, у власності або користуванні яких є об`єкти, де можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини (далі - потенційно небезпечні об`єкти), а також на всіх суб`єктів господарювання, які мають намір розпочати будівництво потенційно небезпечних об`єктів.
Згідно п. 3 Порядку № 956, суб`єкт господарювання, у власності або користуванні якого є хоча б один потенційно небезпечний об`єкт чи який має намір розпочати будівництво такого об`єкта, організовує проведення його ідентифікації.
З матеріалів справи вбачається, що на території АЗС – ДП «МЕРИДІАН» розташовані резервуари та обладнання, що використовується для зберігання, застосування, вибухопожежонебезпечних, горючих рідин, зокрема бензину та дизелю, тобто належна відповідачу АЗС є потенційно небезпечним об`єктом, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ДП «МЕРИДІАН» обов`язку здійснювати ідентифікацію вказаного вище об`єкта підвищеної небезпеки. 
З приводу інших двох порушень, які на думку контролюючого органу  створюють загрозу життю та здоров`ю людей, зокрема відсутність у підприємства дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, а також декларації безпеки об`єктів підвищеної небезпеки, судова колегія зазначає.
Так, у спростування наведених вище порушень, апелянтом надано до апеляційної скарги повідомлення про результати ідентифікації об`єкту підвищеної небезпеки від 08.09.2021року, а також  лист Головного управління Держпраці в Одеській області №15/01-40-8001 від 15.09.2021року, зі змісту яких вбачається, що АЗС - ДП «МЕРИДІАН» не відноситься до об`єктів підвищеної небезпеки.
Водночас, ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Частиною 1 статті 79 КАС України визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
За приписами ч. 8 ст. 79 КАС України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно вимог частини 4 ст. 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судова колегія зазначає, що в поданій апеляційній скарзі ДП «МЕРИДІАН» не зазначило з яких підстав вказані докази не можливо було надати, а ні до суду першої інстанції разом із позовною заявою, а ні долучити до апеляційної скарги з обґрунтуванням неможливості їх подання у вказаний строк, а отже підстави для прийняття таких доказів відсутні. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для  задоволення позову  Головного управління Держпраці в Одеській області до Дочірнього підприємства «МЕРИДІАН» про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю).
При цьому, судова колегія зазначає, що згідно ч. 5 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V, відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення,  повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.
Отже, з метою відновлення господарської діяльності, підприємство має можливість звернутись до контролюючого органу з відповідним повідомленням.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «МЕРИДІАН» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2021р. – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Судді:                                                                                          А.Г. Федусик

                                                                                                   О.А. Шевчук