КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 752/3501/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1777/2022	Головуючий у суді першої інстанції - Колдіна О.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
02 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Оніщук М.І.,
судді                                              Шебуєва В.А., Верланов С.М.,
секретар                                        Ющенко Я.М.,
за участю:
позивача                                        ОСОБА_1 ,
представника позивача              ОСОБА_2 ,
відповідача                                   ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування розпорядження, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька з дітьми,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування розпорядження, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька з дітьми,
07.10.2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення вказаного позову шляхом встановлення графіку спілкування батька з дитиною у вигляді зобов`язання ОСОБА_1 надавати ОСОБА_3 дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , для прогулянки кожної суботи з 10:00 год. до 12:00 год. у її присутності.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилався на те, що вжиття вищенаведених заходів забезпечення позову необхідно для відновлення його відносин та емоційного контакту з власними дітьми, які наразі проживають з позивачем, який перешкоджає у праві бачитися з дітьми. 
Натомість, невжиття вищенаведених заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відлучення дітей від свого батька, що, у випадку задоволення позовних вимог, може ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2021 року заяву відповідача задоволено. Зобов'язано  ОСОБА_1 надавати ОСОБА_3 дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для прогулянки кожної суботи з 10:00 год. до 12.00 год. в присутності матері (а.с. 35-39).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі.
Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач не звертався до суду з зустрічною позовною заявою, а отже подання ним заяви про забезпечення позову є зловживанням своїми правами.
При цьому, вказує, що розгляд заяви відбувся без її повідомлення, а також на те, що запропоновані відповідачем заходи забезпечення позову є фактичним вирішенням справи по суті, що є недопустимим (а.с. 44-47).
У судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.
Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. 
Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між сторонами справи існує спір щодо законності рішення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, яким визначено способи участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними у зв`язку з наявним спором, а також щодо безпосередньо регламенту зустрічей батька з дітьми.
При цьому, у відповідності до заяв відповідача до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, починаючи з січня 2020 року малолітні діти сторін - ОСОБА_6 , 2018 року народження, та ОСОБА_7 , 2016 року народження, проживають окремо від батька і мати перешкоджає участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, відповідач, обгрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, зазначав, що тривале перешкоджання позивача його спілкуванню з дітьми як до звернення до суду, так і протягом розгляду даного спору до набрання рішенням законної сили, може призвести до завдання психологічної травми дітям та у подальшому унеможливити виконання судового рішення.
Так, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Положення ч. 3 ст. 150 ЦПК України закріплюють, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17  Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).
Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.
У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.11.2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17.05.2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15.09.2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).
Отже, системний аналіз наведених норм права та сталої судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи щодо встановлення графіку спілкування з дітьми, проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей.
За вказаних обставин, задовольняючи заяву відповідача про забезпечення позову, суд першої інстанції  обгрунтовано виходив з доведеності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу забезпечення позову, та зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову з предметом позову немайнового характеру, адже тривала відсутність спілкування батька з дітьми, тривалий розгляд справи, враховуючи вік дітей, може призвести до втрати емоційного контакту між батьком і дітьми, а конфлікт між батьками - до психологічних змін у сприйнятті батька, що в подальшому, як наслідок, унеможливить виконання рішення суду в частині встановлення регламенту зустрічей батька з дітьми.
Також, суд першої інстанції вірно зауважив, що запропонований відповідачем спосіб забезпечення позову відповідає характеру спірних правовідносин, є співмірним, відповідає інтересам дітей, не призведе до порушення їх прав, оскільки спілкування батька з дітьми буде відбуватись за участі матері, що унеможливить негативний вплив на дітей та будь-які неправомірні дії.
Посилання апелянта на те, що подання відповідачем заяви про забезпечення позову без звернення до суду із зустрічним позовом є зловживанням своїми правами, колегія суддів вважає безпідставними, адже положення ст. 149 ЦПК України надають право кожному учаснику справи звернутися до суду із заявою про забезпечення позову.
При цьому, слід зазначити, що оскільки відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, посилання апелянта на розгляд справи за її відсутністю та без належного повідомлення є безпідставними.
Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені скаржником судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування розпорядження, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька з дітьми - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 08 лютого 2022 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            С.М. Верланов