ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 лютого 2022 року           справа №200/7340/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 р. у справі № 200/7340/21 (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                              У С Т А Н О В И В:

14 червня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд: визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незастосування при розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019,2020 роки, а саме 9118,81 грн; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву № 3804 від 19.04.2021 року ОСОБА_1 та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, а саме 9118,81 грн, з дати звернення до управління, тобто з 19.04.2021 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 р. у справі № 200/7340/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незастосування при розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, а саме 9118,81 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 11.05.2021 року №057150008672. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву № 3804 від 19.04.2021 року ОСОБА_1 та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, а саме 9118,81 грн, з дати звернення, тобто з 19.04.2021 року.                                         Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .
Позивач перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
19.04.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у м. Маріуполі із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, до якої надав паспорт, ідентифікаційний номер, трудову книжку, військовий квиток, диплом.
Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про перерахунок пенсії від 11.05.2021 року №057150008672 призначено ОСОБА_1 з 19.04.2021 року пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. При проведенні розрахунку пенсії за віком відповідачем використано показник середньої заробітної плати – 3764,40 грн (середня з/п за 2014-2016 роки), відповідно до п. 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та призначено першу виплату пенсії позивачу на  16 червня 2021 року.
З проведеним розрахунком пенсії позивач не погодився та звернуся до суду, оскільки вважає, що заниження показника середньої заробітної плати по Україні призвело до зменшення розміру пенсії за віком при її розрахунку. 
Враховуючи, що за призначенням пенсії за віком ОСОБА_1 звернувся вперше в 2021 році, позивач вважає, що при розрахунку пенсії має враховуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019 та 2020 роки - 9118,81 грн.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 13486010, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма – орган державної влади.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 року № 925 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке є відповідачем по справі.
Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує, посилаючись на наступне.
По-перше, відповідач зазначив, що позивач звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою від 19.04.2021 саме про перерахунок пенсії, проте доказів цього відповідач до суду не надав.
По-друге, відповідач зазначив, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV врегульовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної за цим Законом, на іншій вид пенсії, призначеної також за цим же Законом. У такому випадку показник середньої заробітної плати при переведенні на іншій вид пенсії за цим же Законом має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Відповідач підтверджує, що позивач з 01.11.2002 по 18.04.2021 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та те, що 19.04.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у м. Маріуполь із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецької області за дислокацією м. Маріуполь 19.04.2021 року за матеріалами пенсійної справи було проведено перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
З 19 квітня 2021 року після проведення індексації середнього заробітку за три попередні роки (2018-2020) збільшився на коефіцієнт 1,441557 та склав (3764,40 (показник середньої  заробітної плати за 2014-2016 роки) х 1,441557) = 5426,60 грн проти 3764,40 грн.
Після проведення індивідуально-масових перерахунків із застосуванням середнього заробітку 5426,60 грн., розмір пенсії на теперішній час ОСОБА_1 складає 4427,90 грн.
Відповідач вважає, що права позивача не порушив.
Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78   цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, факт проведення перерахунку замість призначення іншого виду пенсії за іншим законом та застосування показників середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, визнаються відповідачем, та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставнами справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі за текстом - Закон №2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію.
Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону №2262-XII, особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених  Законом України  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.
Згідно ст. 7 Закону №2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та  Закону України  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в  порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до ст. 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон №1058-IV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Системно проаналізувавши вищевикладені норми, суд дійшов висновку, що переведення з одного виду пенсії на інший відбувається тільки у разі, якщо такі пенсії призначені на підставі одного закону, поряд з цим, якщо особа має право на отримання декількох видів пенсії, які визначені різними законами, і отримувала пенсію на підставі одного закону та згодом виявила бажання отримувати пенсію, яка передбачена іншим законом, то у такому випадку переведення з одного  виду пенсії на інший унеможливлене, оскільки такі дії не врегульовані діючим законодавством про пенсійне забезпечення, тому відбувається призначення пенсії в порядку, визначеному іншим законом для первісного звернення особи до органу ПФУ за призначенням такого виду пенсії.
В контексті спірних правовідносин, враховуючи, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, та те, що позивач за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV звернувся вперше в квітні 2021 року, то при обчисленні пенсії за віком вперше відповідно до Закону № 1058 слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Аналогічна правова позиції викладена Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2018 року по справа №381/1405/17.
Відтак, відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Згідно ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:
Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1  + Кз2  + Кз3  + ... + Кзn  );
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Проте, всупереч приписам ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV відповідачем до спірних правовідносин застосовано норми п. 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, згідно яких пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
При цьому вказана норма місить дві чітко сформульовані законодавцем умови її застосування, а саме: 
-          здійснення перерахунку пенсії з 01.10.2017 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій";
-          призначення пенсії до 01.10.2017 року на підставі Закону №1058-IV.
Проте, показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” враховується для обчислення пенсії за 2014-2016 роки згідно даних ПФУ становить 3764,40 грн, за 2018-2020 роки (який підлягав застосуванню при призначенні (обчисленні) пенсії позивачу – становить 9118,81 грн.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача відносно визначення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки вони призвели до обчислення пенсії позивача відповідно до Закону №1058-IV у значно меншому розмірі, ніж визначено цим законом.
При цьому, суд зазначає, що відповідачем замість рішення про призначення пенсії прийнято рішення про перерахунок пенсії, вказане свідчить про порушення відповідачем процедури призначення пенсії, що унеможливлює відновлення порушеного права позивача, зокрема повторний розгляд його заяви та призначення пенсії в порядку та у спосіб визначений Законом №1058-IV, крім того доказів, що позивач звернувся до органу ПФУ саме з заявою про перерахунок пенсії відповідач не надав.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи приписів ч.2 ст. 9 КАС України та виходу за межі позовних вимог шляхом скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про перерахунок пенсії позивачу від 11.05.2021 року №057150008672.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Згідно з Додатком до Рекомендації №Р(80)2 Комітету Міністрів Ради Європи під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційні повноваження не є необмежними, вони лише надають суб`єкту владних повноважень можливість обирати із декількох варіантів юридично допустимих рішень, що передбачені чинним законодавством, таке рішення, яке він вважає кращим по відношенню до особи за певних обставин.
Проте, в спірних правовідносинах у відповідача не було альтернативного варіанту застосування правових норм, враховуючи те, що позиція відповідача щодо проведеного перерахунку є помилковою,  та ці дії визнані судом протиправними.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 р. у справі № 200/7340/21 - залишити без задоволення.                                                                                      Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 р. у справі № 200/7340/21 - залишити без змін.                                                                                        Повне судове рішення складено 01 лютого 2022 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     І.В. Геращенко

                                                                                                               І.В. Сіваченко