СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року                         м. Харків                        Справа № 905/1516/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. , суддя  Гребенюк Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (вх.№3465Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/1516/21, повний текст якого складено та підписано суддею О.В. Кротіновою у приміщенні господарського суду Донецької області 18.10.2021
за позовом ТОВ “МКС-Україна”, м. Запоріжжя,
до ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання”, м. Костянтинівка Донецької області
про стягнення 26 893,21 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “МКС-Україна”, м. Запоріжжя, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою б/н від 02.08.2021 до товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання”, м. Костянтинівка Донецької області, про стягнення 26 893,21 грн. на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, з яких:
- інфляційні втрати – 21 499,76 грн.;
- 3% річних – 5 393,45 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на: укладання договору про надання послуг №04/20-У від 03.02.2020 та специфікації №1 від 03.02.2020 (у редакції додатку №4 від 04.05.2020), №2 від 04.03.2020, №3 від 17.04.2020 із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім за ним своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних за період по 03.11.2020; рішення Господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20, яким встановлено виникнення зобов`язання відповідача перед позивачем у загальному розмірі 268    485,30 грн., з яких, основна заборгованість у сумі 246     840,00 грн., пеня у сумі 17     491,79 грн., 3% річних у сумі 4     153,51 грн.; виконання відповідачем грошового зобов`язання у повному обсязі лише 28.07.2021. З огляду на таке, вважає наявними підстави для нарахування інфляційних витрат за період з листопада 2020 по червень 2021 та донарахування 3% річних за період з 04.11.2020 по 27.07.2021 на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.
На підтвердження викладених обставин позивач надав розрахунки відсотків за користування грошовими коштами, інфляційних нарахувань від 02.08.2021 та у копіях: договір про надання послуг №04/20-У від 03.02.2020 разом із специфікацією №1 від 03.02.2020, специфікацією №2 від 04.03.2020, специфікацією №3 від 17.04.2020, додатком №4 від 04.05.2020 до договору №04/20-У від 04.02.2020; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000034 від 04.05.2020; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000035 від 04.05.2020; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000048 від 09.06.2020; рахунок-фактуру №СФ-0000017 від 28.02.2020; рахунок-фактуру №СФ-0000028 від 05.03.2020; рахунок-фактуру №СФ-0000030 від 16.03.2020; платіжне доручення №1694 від 17.04.2020; платіжне доручення №2038 від 18.05.2020; платіжне доручення №2164 від 25.05.2020; платіжне доручення №2289 від 29.05.2020; заключну виписку Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” за період з 27.10.2020 по 27.10.2020; виписку з Єдиного реєстру боржників станом на 02.08.2021 щодо відповідача, а також роздруківку з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 у справі №905/1948/20; заключну виписку Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” за період з 28.07.2021 по 28.07.2021; документи у підтвердження повноважень представника позивача. 
Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.625 Цивільного кодексу України, а також наводить правову позицію Верховного Суду України у постановах від 20.12.2010 у справі №10/25, від 04.07.2011 у справі №13/210/10, від 12.09.2011 у справі №6/433-42/183, від 14.11.2011 у справі №12/207, від 23.01.2012 у справі №37/64, від 26.04.2017 у справі №3-1522гс16, від 12.04.2017 у справі №913/869/14, від 12.09.2011 у справі №3-73гс11, від 20.12.2010 у справі №3-57гс10, від 15.06.2016 у справі №3-610гс16, від 23.01.2012 у справі №3-142гс11, від 14.11.2011 у справі №3-116гс11, від 01.10.2014 у справі №6-113цс14, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та Верховного Суду в постановах від 10.04.2018 у справі №910/8904/17, від 21.11.2018 у справі №642/493/17-ц, від 01.08.2018 у справі №359/10225/16-ц.
05.10.2021 від представника позивача до господарського суду Донецької області надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу б/н від 01.10.2021 з додатками за переліком, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00грн. 

Рішенням господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/1516/21 позовні вимоги ТОВ “МКС-Україна”, м. Запоріжжя, до відповідача, ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання”, м. Костянтинівка Донецької області, про стягнення 26 893,21 грн., з яких: інфляційні втрати – 21 499,76 грн., 3% річних – 5 393,45 грн. задоволено частково. 
Стягнуто з ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (85103, Донецька область, місто Костянтинівка, вулиця Інженерна, будинок 3, код ЄДРПОУ 25599771, банківські реквізити не зазначено) на користь ТОВ “МКС-Україна” (69065, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Електрозаводська, будинок 3, офіс 43, код ЄДРПОУ 41642451, банківські реквізити не зазначено) 26 886,74 грн., з яких: інфляційні втрати – 21 493,29 грн., 3% річних – 5 393,45 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2 269,45 грн. та витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 2 999,28 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання” із вказаною ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі. Задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/1516/21. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ “МКС-Україна” в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що 28.07.2021 в рамках виконавчого провадження заборгованість у справі №905/1948/20 стягнуто з відповідача у повному обсязі, а виконавче провадження закрито. Відповідач вважає, що виконання грошового зобов`язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора не призводить до наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, що становлять предмет розгляду даної справи. 
Разом з тим, зазначає, що в тексті позовної заяви у справі №905/1948/20 не зазначено період за який має бути здійснення стягнення заборгованості; суд вирішив справу №905/1948/20 виходячи з дати попереднього розрахунку пені та 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання; позивачем не заявлено до стягнення у справі №905/1948/20 суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції, а протягом здійснення вказаного судового розгляду питання стягнення заборгованості саме з урахуванням такого індексу інфляції перед судом не ставилось, відповідно суд при розгляді справи №905/1948/20 вирішив спір в межах поданої позовної заяви. Виходячи з наведеного  апелянт вважає, що господарським судом Донецької області вже здійснено розгляд позовної заяви до того самого відповідача, з аналогічних підстав, щодо того самого предмету позову. Відтак, відповідач вважає, що позивач повинен самостійно нести відповідальність за те, що не зазначив період, за який він просив стягнути 3% річних, а також не здійснив урахування інфляційних втрат за основним зобов`язанням.  Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2999,28 грн., оскільки за час супроводження свого клієнта адвокатами була підготовлена лише одна позовна заява та не здійснювалось представництво інтересів клієнта в судових засіданнях, оскільки справи розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі.
Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 відкрите апеляційне провадження у справі № 905/1516/21. Запропоновано позивачу до 30.12.2021 подати до суду відзив на апеляційну скаргу. Ухвалено розглядати справу     в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
24.01.2022 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив (вх.856) на апеляційну скаргу, який відповідає вимогам ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України. Позивач проти вимог та доводів даної апеляційної скарги заперечує, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи в порядку письмового провадження, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції,  в провадженні господарського суду Донецької області перебувала справа № 905/1948/20 за позовом ТОВ “МКС-Україна” до ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання” про стягнення 270 412,07 грн., з яких: 246     840,00 грн. – основна заборгованість, 19 418,56 грн. – пеня, 4 153,51 грн. – 3% річних.
За результатами розгляду справи № 905/1948/20 ухвалено рішення від 09.02.2021, яким позов ТОВ “МКС-Україна” задоволено частково; стягнуто з ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання” на користь ТОВ “МКС-Україна” основну заборгованість у розмірі 246 840,00 грн., пеню у розмірі 17     491,79 грн., 3% річних у розмірі 4     153,51 грн., судовий збір у розмірі 4     027,28 грн.; в решті позову відмовлено.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 у справі № 905/1948/20 апеляційну скаргу ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання” на рішення господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20 залишено без задоволення; рішення господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20 залишено без змін. 
Рішення господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20 є таким, що набрало законної сили 27.05.2021.
На виконання означеного рішення господарським судом Донецької області 23.06.2021 видано відповідний наказ. 
За даними Єдиного реєстру боржників виконавчий документ перебував на виконанні у приватного виконавця Григорчука П.В. у межах виконавчого провадження №66088596.
В матеріалах справи міститься копія заключної виписки АТ КБ “ПриватБанк” за період з 28.07.2021 по 28.07.2021, в якій відображено перерахування 28.07.2021 з рахунку Григорчука Павла Васильовича на рахунок ТОВ “МКС-Україна” 272    512,58 грн., з призначенням платежу: сума боргу стягнута з ТОВ “КЗМО”, код ЄДРПОУ 25599771, у ВП №66088596, згідно наказу №905/1948/20.
Про примусове стягнення приватним виконавцем Григорчуком Павлом Васильовичем заборгованості у повному обсязі за рішенням господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20 свідчить позивач та підтверджує відповідач.
З огляду на те, що рішенням суду встановлено факт настання строку виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання послуг №04/20-У від 03.02.2020 у загальній сумі 246 840,00 грн. та прострочення виконання за ним, позивач вважає наявними підстави для застосування ст.625 Цивільного кодексу України та здійснив донарахування на суму основної заборгованості 3% річних за період з 04.11.2020 по 27.07.2021, оскільки нараховані 3% річних по 03.11.2020 стягнуто означеним судовим актом, та нарахував інфляційні витрати за період з листопада 2020 року по червень 2021 року на суму 246 840,00грн.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність. 
За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. 
За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.
Частиною 1, 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, чинне процесуальне законодавство надає преюдиційного значення саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі їх мотивувальних частинах).                                                                                 
Відтак, встановлені ухваленим у справі № 905/1948/20 рішенням господарського суду Донецької області обставини мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи та повторного доведення не потребують. 
Таким чином, у відповідача перед позивачем існувало грошове зобов`язання, підтверджене рішенням господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20, зі сплати 272 512,58 грн., з яких, основна заборгованість у розмірі 246 840,00 грн., пеня у розмірі 17     491,79 грн., 3% річних у розмірі 4     153,51 грн., судовий збір у розмірі 4     027,28 грн.
За приписом ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього      кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Заборгованість за рішенням господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20 погашено відповідачем у повному обсязі 28.07.2021.
Зазначене підтверджено позивачем та визнано відповідачем. 
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
3% річних у справі №950/1948/20 стягнуто за період з 07.05.2020 по 03.11.2020.
Позивачем в межах розгляду справи №905/1948/20 не заявлено стягнення інфляційних нарахувань у період прострочення зобов`язання.

Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16).

Одночасно, прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, до виконання такого рішення в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою      статті 625 Цивільного кодексу України     сум.

Отже, доки судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.
Виходячи зі змісту ст.625 Цивільного кодексу України, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.
Таким чином, колегія суддів відхиляє твердження відповідача у цих частинах та погоджується з позивачем. Інші висновки відповідача не спростовують викладеного.

Отже, при наявності всіх складових застосування статті 625 Цивільного кодексу України у розглядуваному випадку, суд визнає наявними підстави для нарахування інфляційних витрат та донарахування 3% річних у спірних господарських правовідносинах.
Так, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 5     393,45 грн. за період з 04.11.2020 до 27.07.2021 на суму грошового зобов`язання у розмірі 246     840,00 грн.
Перевіривши за допомогою програми “Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН” здійсненний позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів вважає, що він є правомірним та арифметично вірним.
Відтак, виходячи з системного аналізу наведених норм та обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних у заявленому обсязі.

Інфляційні витрати нараховано позивачем за період з листопада 2020 по червень 2021 на суму 246 840,00грн. та визначено в сумі 21 499,76 грн.
Перевіривши підстави та арифметичний розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми “Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН”, колегія суддів дійшла висновку про те, що такий розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства. При цьому, за підрахунками суду за означений період сума інфляційних втрат становить 21 493,29 грн.
Відтак, позов у цій частині підлягає задоволенню частково у розмірі 21     493,29 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 2 270,00 грн. та на оплату професійної правничої допомоги в сумі 3 000,00 грн.
У позові наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи та визначено у такому: 2 270,00 грн. судового збору та 4 000,00 грн. витрат на правничу допомогу з розрахунку 1 000,00 грн. за одну годину правничої допомоги, всього планувалось витратити 4 години.
Відповідно до ч.ч.1-4     ст.126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Колегія суддів вважає, що в контексті ст.126 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату послуг адвоката підлягають стягненню за умови, якщо надання таких послуг підтверджено документально.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
В обґрунтування  витрати на оплату послуг адвоката, позивачем надано договір про надання правничих послуг б/н від 02.08.2021, укладений між позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням “Коляда Котелевський” (адвокатське об`єднання), предметом якого є надання клієнту за плату правничих послуг щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (або його правонаступника) інфляційних витрат та 3% річних за договором про надання послуг №04/20-У від 03.02.2020, основна заборгованість стягнута рішенням господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20.
У пункті 1.2 договору розкрито, які види послуг сторони розуміють під терміном “правничі послуги”, зокрема:
- підготовка та подача позовної заяви (з додатками) до господарського суду Донецької області щодо стягнення з ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (або його правонаступника) інфляційних витрат та 3% річних за договором про надання послуг №04/20-У від 03.02.2020, основна заборгованість стягнута рішенням господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20 (пп.1.2.1 договору);
- представництво інтересів клієнта в господарському суді Донецької області у справі щодо стягнення з ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (або його правонаступника) інфляційних витрат та 3% річних за договором про надання послуг №04/20-У від 03.02.2020, основна заборгованість стягнута рішенням господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20 (пп.1.2.2 договору);
- підготовка процесуальних заяв та заяв по суті в ході розгляду справи в господарському суді Донецької області щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (або його правонаступника) інфляційних витрат та 3% річних за договором про надання послуг №04/20-У від 03.02.2020, основна заборгованість стягунта рішенням Господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20 (пп.1.2.3 договору).
Від імені адвокатського об`єднання правничі послуги клієнту буде безпосередньо надавати адвокат цього об`єднання – Котелевський Костянтин Володимирович, що має усі без виключення і обмежень повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені клієнта його процесуальні права та обов`язки, підписує усі документи від імені та в інтересах клієнта  (п.1.3 договору).
Згідно з п.6.1 договору за послуги, передбачені п.1.2 цього договору клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) розмір якої визначається виходячи з кількості витраченого часу з розрахунку 1000 гривень за одну годину (60 хвилин) часу, що витрачений для надання правничої допомоги. Сторони узгодили, що оплата за участь в судовому засіданні здійснюється як за 60 хвилин правничої допомоги, незалежно від тривалості судового засідання.
Факт надання послуг та їх вартість фіксується шляхом підписання сторонами акта виконаних робіт (наданих послуг), що є частиною цього договору (п.6.2 договору).
Сторони домовились, що оплата за надані правничі послуги, клієнтом здійснюється протягом 40 робочих днів після винесення рішення Господарським судом Донецької області на підставі акта виконаних робіт (наданих послуг) та рахунку (п.6.4 договору).
Відповідно до п.10.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
В матеріалах справи міститься акт б/н від 29.09.2021 виконаних робіт (наданих послуг) за договором від 02.08.2021 про надання правничих послуг, підписаний та скріплений печатками, у якому сторонами підтверджено надання наступних правничих послуг: підготовка та подача позовної заяви (з додатками) до господарського суду Донецької області щодо стягнення з ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (або його правонаступника) інфляційних витрат та 3% річних за договором про надання послуг №04/20-У від 03.02.2020, основна заборгованість стягнута рішенням господарського суду Донецької області від 09.02.2021 у справі №905/1948/20 – 3 години.
Відповідно до п.2 акта послуги надані в рамках господарської справи у справі №905/1516/21, що розглядається господарським судом Донецької області. 
На підставі п.6.1 договору, розрахунок вартості наданих послуг складає 3 години * 1000 гривень/год = 3000 гривень (п.3 акта).
Клієнт сплачує гонорар за отримані послуги у розмірі 3  000,00 грн. без ПДВ на підставі виставленого рахунку протягом 40 робочих днів після винесення рішення у справі №905/1516/21 (п.4 акта).
Пунктом 5 акта встановлено, що клієнт не має жодних претензій щодо наданих правничих послуг.
Адвокатським об`єднанням виставлено клієнту рахунок №47 від 29.09.2021 на оплату за правничі послуги згідно договору б/н від 02.08.2021 на суму 3     000,00 грн.  
За приписом ч.1 ст.6 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статус адвоката, що приймав участь у даній справі у якості представника позивача, підтверджено відповідним свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю - адвокат Котелевський К.В. - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю     серія ЗП №001097 від 29.09.2015, діє на підставі ордера серія АР №1056851 від 02.08.2021.
Колегія суддів вважає надані документи належними у розумінні ст.ст.76,   77 Господарського процесуального кодексу України доказами надання позивачу правничої допомоги, пов`язаної зі справою №905/1516/21.
Клопотання відповідачем про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, суду першої інстанції не надано.
Одночасно, судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, приймаючи до уваги підготовку матеріалів справи, характер та рівень складності розглядуваних в межах справи №905/1516/21 правовідносин, представлену базу доказування, дійсний розмір узгодженої винагороди, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу підлягають задоволенню у розмірі 2   999,28 грн.
Крім того, апелянт зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що ухвалене рішення у справі № 905/1948/20 має преюдиціальне значення для даної справи, колегія суддів зазначає, що стягувані в порядку ст. 625 ЦК України суми хоча і мають іншу правову природу, проте підставами виникнення пов`язані з наявністю основної заборгованості. 
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
У п. 43 постанови від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, у п. 7.53 постанови від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що інфляційні втрати та 3% річні нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, а тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.
Враховуючи викладене, колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та  процесуального права, а доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків місцевого господарського суду,  отже, підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням  положень статті 129 ГПК України, здійснені  ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (вх.№3465Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/1516/21 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/1516/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко 

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк