Справа № 344/17248/19 
Провадження № 22-ц/4808/354/22 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.
               з участю секретаря                Максимів Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2021 року, в складі судді Пастернак І.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, 
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя просив розділити між ним та ОСОБА_3 в рівних частках спільне сумісне майно подружжя – чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на Ѕ частину вищезазначеної чотирикімнатної квартири.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.08.2001 року, між сторонами був зареєстрований шлюб. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем та відповідачкою за однією адресою в спірній квартирі в АДРЕСА_2 . 
28 лютого 2019 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі, 16 березня 2010 року ними набуто у власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 , яку по 1/2 частці було зареєстровано на позивача ОСОБА_2 та доньку сторін ОСОБА_4 
25 травня 2013 року спільно набуте в шлюбі нерухоме майно - двохкімнатну квартиру відчужено на підставі договору купівлі-продажу. Після продажу квартири до виручених коштів сторони доклали спільно зароблені збереження та в тому ж році в будівельній компанії «Ярковиця» за спільні кошти придбали чотирикімнатну квартиру в АДРЕСА_2 яку 15 грудня 2014 року на підставі свідоцтва про право власності, зареєстровано на ім`я відповідачки ОСОБА_5 . Оскільки, спірна квартира придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя просив розділити між сторонами в рівних частках спільне сумісне майно подружжя та визнати за ним право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на 1/2 частину чотирикімнатної квартири.
У жовтні 2019 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_2 в якому просила визнати за нею право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на 2/3 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на 1/3 частини вищезазначеної квартири. В обґрунтування позову зазначила, що іншого житла крім спірної квартири у них немає, дочка проживає разом з нею, крім того, більшу частину коштів на придбання даної квартири були надані з сімейного бюджету її батьком ОСОБА_6 вважає що буде справедливим збільшити її частку на 2/3 частини у спільній квартирі.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2021 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 116,2 м2.
Визнано за ОСОБА_3 право власності і порядку поділу спільного майна подружжя на 2/3 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 116,2 м2.
Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на 1/3 частину чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 116,2 м2.
Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 – ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначив, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано вирішив відступити від засад рівності часток подружжя, мотивуючи тим, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 просила суд збільшити розмір частки на 2/3 враховуючи, що разом з нею проживає неповнолітня дочка.
Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Зазначив, що ОСОБА_2 згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2019 року добросовісно сплачував присуджені судом в розмірі ј частини всіх видів доходу аліменти, що в середньому становило 2350 грн на місяць та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій, крім того вже після досягнення дитиною повноліття продовжував допомагати фінансово, що не заперечувалось і позивачкою за зустрічним позовом.
Вважає, що висновок суду про необхідність відступлення від засад рівності часток подружжя в користь ОСОБА_3 у зв`язку з проживанням з нею дочки суперечить вимогам ст. 70 СК України, а наявність інших підстав, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, ОСОБА_3 не доведено.
Судом не враховано що дочка сторін по справі ОСОБА_4 на час придбання сторонами спірної квартири вже була власником Ѕ частки в квартирі АДРЕСА_4 і даних щодо відчуження даної частки в матеріалах справи не має. 
Крім того, на час розгляду справи дочка сторін вже була повнолітньою, а тому висновок про необхідність відступлення від засад рівності часток подружжя є помилковим. 

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 – ОСОБА_7 зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.
В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній. Зазначив, що зустрічні позовні вимоги відповідачки є необґрунтованими і не доведеними письмовими доказами.
Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 заперечив вимоги апеляційної скарги посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі в частині задоволення позову ОСОБА_3 не відповідає.
Задовольняючи зустрічний позов, та частково первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі, врахував, що разом з позивачкою за зустрічним позовом проживає неповнолітня дочка, а тому дійшов висновку про відступлення від засад рівності часток подружжя, виділивши ОСОБА_3 у власність 2/3 частини квартири а ОСОБА_2 - у власність: 1/3 частини спірної квартири. 
Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 23 серпня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2019 року розірвано.
Під час перебування у шлюбі в сторін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягувались аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , в розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були власниками по 1/2 частці двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 яка належала їм на праві власності, та яку вони відчужили згідно договору купівлі-продажу від 25.05.2013 року ОСОБА_9 . 
В цей же день ОСОБА_6 продав малолітній ОСОБА_4 Ѕ частки квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 15.12.2014 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки №480 про реєстрацію місця проживання особи від 19.02.2019 року встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою в АДРЕСА_5 з 08.04.2015 року по теперішній час (т.2 а.с.105 ).
Матеріали справи містять два висновки щодо визначення ринкової вартості спірної квартири.
Так, згідно звіту оцінювача ОСОБА_10 про оцінку майна від 06.08.2019 року, поданого ОСОБА_2 , оціночна вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ становить 1 278 200 грн.(т.1 а.с.19-24).
Натомість згідно висновку №046/10-2019 експертного дослідження від 02.10.2019 року, експерта ОСОБА_11 , поданого ОСОБА_5 , дійсна ринкова вартість 4-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та належить на праві власності ОСОБА_5 на час проведення експертизи становить 1 058 578 грн.(т.2 а.с.18-35).
Колегія суддів з огляду на те, що експертне дослідження від 02.10.2019 року, проведено експертом за результатами огляду та обмірів вказаної квартири, до висновку долучено фото таблиці вказаної квартири, а висновок оцінювача проведений на підставі порівняльного (аналогів продаж) підходу без огляду об`єкту оцінки, то до уваги слід взяти експертне дослідження від 02.10.2019 року, згідно якого ринкова вартість спірної квартири становить 1 058 578 грн. 
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітня донька залишилась проживати разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, а тому є підстави для відступу від рівності часток у майні подружжя.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.
Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.
Суд першої інстанції погодився з доводами ОСОБА_3 та відступив від рівності часток подружжя з урахуванням того, що неповнолітня дитина проживає з матір`ю і перебуває на її утриманні.
У постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року (справа № 297/2837/17) викладений правовий висновок про те, що проживання дітей з одним із батьків само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя відповідно до вимог ч.3 ст.70 СК України.
Матеріали справи не містять доказів того, що присуджені судом аліменти на утримання дитини, яка проживає з матір`ю, є недостатніми для забезпечення її утримання і виховання, а також про те, що дитина повністю перебуває на утриманні матері.
Суду першої інстанції надані розрахунки зі сплати аліментів за період з січня по вересень 2020 року, розмір яких в середньому становив 2350 грн щомісячно, даних щодо заборгованості зі сплати аліментів не має. 
Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 вересня 2020 року стягнення аліментів було припинено в зв`язку з досягненням дочкою повноліття.
Станом на час ухвалення рішення по справі, дочка сторін є повнолітньою.
Таким чином, при поділі майна, у суду були відсутні підстави відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.
Оцінивши надані у справу доказу відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом не довела належними, допустимими і достатніми доказами існування істотних обставин, з якими ч.3 ст.70 СК України пов`язує можливість відступу від рівності часток подружжя у спільному майні.
У зв`язку із наведеним рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову в повному обсязі та часткового задоволення зустрічного.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Пунктом третім ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог у разі часткового задоволення позову.
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи із ціни позову ринкової вартості спірної квартири 1 058 578 грн та оплаченого сторонами судового збору при подачі позовів, та враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 , з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 7939 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати: за ОСОБА_2 (РНОКПП  НОМЕР_1 , місце проживання  АДРЕСА_5 ) право власності на 1/2 частини чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 116,2 м кв, вартістю 1058578 грн; 
за ОСОБА_3 (РНОКПП  НОМЕР_2 , місце проживання  АДРЕСА_5 ) право власності на 1/2 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 116,2 м кв, вартістю 1058578 грн;
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП  НОМЕР_2 , місце проживання  АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП  НОМЕР_1 , місце проживання  АДРЕСА_5 ) понесені ним витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 7939 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.
Повний текст постанови складено 25 лютого 2022 року.

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
О.О. Томин