ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 грудня 2021 року 	м.Суми	

Справа №589/3731/17 
Номер провадження 22-ц/816/1574/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2021 року, ухваленого у складі судді Курбанової А.Р. в м. Шостка Сумської області, повний текст якого виготовлено 14 липня 2021 року, 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з  ОСОБА_1 в якості  відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 74641 грн 75 коп. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн 00 коп., а в разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_1 майна або заробітку, достатніх для відшкодування, - стягнути вказані суми з ОСОБА_3 і  ОСОБА_4 .  
Свої вимоги мотивував тим, що 20 червня 2017 року близько 21 год. 40 хв. в м. Шостка Сумської області по вул. Партизан в районі розташування ЛЕП №6, неповнолітній ОСОБА_5 , перебуваючи за кермом автомобіля «Opel Astra», н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху маневр (розворот ліворуч), не впевнившись у безпечності своїх дій по відношенню до інших учасників дорожнього руху, не надав перевагу у русі мотоциклу «Suzuki RF-600R», н.з. НОМЕР_2 , який рухався під керуванням позивача у попутному напрямку та здійснив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач – легкі тілесні ушкодження. Як зазначає позивач, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній ОСОБА_5 завдав йому матеріальну шкоду у загальному розмірі 74641 грн 75 коп. та моральну шкоду, яку позивач оцінює у 10000 грн 00 коп.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 68599 грн 65 коп., моральну шкоду в сумі 3000 грн 00 коп., судові витрати зі сплати судового збору в сумі 788 грн 41 коп. та витрати на проведення  експертизи в сумі 3668 грн 70 коп.
В іншій частині позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля м арки «Opel Astra», н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС», проте ця страхова компанія не була залучена до участі в справі. Права на залучення страхової компанії на стороні відповідача судом також роз`яснено не було. 
На переконання відповідача, судом першої інстанції не було з`ясовано чи є відповідачі належними, не з`ясовано фактичних обставин справи, не встановлено характер правовідносин сторін та дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Відповідач не погоджується також із наданою судом першої інстанції оцінкою висновків експерта за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи та додаткової судової автотехнічної експертизи. Зокрема, позивачем не наведено причин, з яких ним не були надані пояснення щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди на виконання клопотання експерта. Експертом не визнано показання когось із учасників дорожньо-транспортної пригоди неспроможними. 
Поданий ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу колегія суддів не бере до уваги, оскільки в порушення вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачем копія відзиву не була надіслана учасникам справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 20 червня 2017 року близько 21 год. 40 хв. в м. Шостка Сумської області по вул. Партизан в районі розташування ЛЕП №6, неповнолітній ОСОБА_5 , перебуваючи за кермом автомобілю «Opel Astra», н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху маневр (розворот ліворуч), не впевнившись у безпечності своїх дій по відношенню до інших учасників дорожнього руху, не надав перевагу у русі мотоциклу «Suzuki RF-600R», н.з. НОМЕР_2 , який рухався під керуванням ОСОБА_2 у попутному напрямку та здійснив здійснення з мотоциклом, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач – легкі тілесні ушкодження.
       Постановою слідчої Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Шемет І.П. від 24 липня 2017 року закрито кримінальне провадження  № 12017200110000866 від 21 червня 2017 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1 ст. 286 КК України (т. 1, а.с. 148-150). Зі змісту цієї постанови слідує, що слідча, проаналізувавши покази учасників дорожньо-транспортної пригоди – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_7 , висновок судово-медичної експертизи №165 від 12 липня 2017 року, дійшла до висновку , що в діях неповнолітнього ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення п. 2.1 «а», 2.3 «б», 10.1, 10.4 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Однак, оскільки ОСОБА_5 на той час не досяг віку, з якого настає адміністративна відповідальність, слідчою прийнято рішення направити матеріали кримінального провадження до Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області для вирішення питання про притягнення матері неповнолітнього ОСОБА_1 – ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП.
Постановою суду від 31 серпня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  за ч. 3 ст. 184 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення (т 1, а.с 15).   
З метою перевірки відповідності дій учасників дорожньо-транспортної пригоди технічним вимогам ПДР та встановлення особи винного за клопотаннями сторін судом першої інстанції була призначена судова автотехнічна експертиза та в подальшому додаткова судова автотехнічна експертиза.
Висновком експерта, за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 390, складеним 04 травня 2020 року (т. 2, а.с. 34-38) встановлено : в даній дорожній ситуації технічна можливість для водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Opel Astra», д.н. НОМЕР_1 , запобігти зіткненню з мотоциклом «Suzuki RF-600», д.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 10.1, 10.4 ПДР, для чого у нього не було перешкод технічного характеру; в діях водія автомобіля ОСОБА_1 вбачаються невідповідність вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали; в даній дорожній ситуації, при наданих вихідних даних (по показанням водія ОСОБА_1 ), технічна можливість для водія мотоцикла ОСОБА_2 запобігти зіткненню з автомобілем, яким керував ОСОБА_5 , визначалась шляхом виконання ним вимог п. 10.1 ПДР, для чого у нього не було перешкод технічного характеру; в діях водія мотоцикла ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали. При цьому невідповідність в діях останнього вимогам п. 12.4 ПДР не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали.
Тобто за результатами цієї експертизи встановлено вину обох учасників ДТП. Водночас при проведенні даної експертизи не були враховані пояснення ОСОБА_2 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, які не були отримані судом. В ході подальшого судового розгляду такі пояснення були здобуті.
За результатами проведення додаткової судової автотехнічної експертизи № 1783 (т. 2, а.с. 124-130) експерт підтвердив, що в даній дорожній ситуації технічна можливість для водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Opel Astra», д.н. НОМЕР_1 , запобігти зіткненню з мотоциклом «Suzuki RF-600», д.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 10.1, 10.4 ПДР, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В діях водія ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали.
На інші поставлені питання щодо наявності в діях ОСОБА_2 невідповідності вимогам ПДР, які б знаходилися в причинному зв`язку з наслідками ДТП та можливості у останнього запобігти такій, експертом надані відповіді, виходячи окремо з показів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Так, беручи до уваги пояснення ОСОБА_5 , експерт дійшов висновку, що в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість для водія мотоцикла ОСОБА_2 запобігти зіткненню з автомобілем, яким керував ОСОБА_5 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 10.1 ПДР, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В діях водія мотоцикла ОСОБА_2 є невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали. При цьому невідповідність в діях останнього вимогам п. 12.4 ПДР не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали.
У той же час, беручи до уваги пояснення ОСОБА_2 , експерт дійшов висновку, що в даній дорожньо-транспортній  ситуації, виходячи з умов механізму її розвитку, водій мотоцикла ОСОБА_2 знаходився в аварійній ситуації, оскільки не мав технічної можливості зупинити керований ним мотоцикл з моменту виникнення небезпеки для його подальшого руху до місця зіткнення з автомобілем «Opel Astra», шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР. Для запобігання зіткненню з автомобілем водій мотоцикла ОСОБА_2 застосував маневр відвороту керма ліворуч, але при цьому зіткнувся з автомобілем «Opel Astra» на зустрічній смузі руху. Як зазначає експерт, оцінка дій водія ОСОБА_2 , який знаходився в аварійній ситуації, в частині виконаного маневру виїзду на зустрічну смугу руху, для запобігання зіткненню з автомобілем, тобто відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, виходить за межі компетенції експерта-автотехніка, і вона (оцінка) може бути проведена судом самостійно, з урахуванням суб`єктивних якостей водія ОСОБА_2 (самовладання, швидкості прийняття зміни дорожньої ситуації та навиків водіння і т.і.) та з урахуванням того, що водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР при прямолінійному русі зупинитися до місця зіткнення з автомобілем «OPEL Astra».
Крім того, допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_8 пояснив суду, що різниця двох висновків зумовлена тим, що на час проведення первинної експертизи у його розпорядженні малися лише письмові пояснення ОСОБА_1 , в той час як при проведенні додаткової йому були надані також і пояснення ОСОБА_2 , що сприяло більш повному проведенню дослідження. Зазначив, що при проведенні обох експертиз було встановлено порушення водієм автомобіля «OPEL Astra» вимог п. 10.1, 10.4 ПДР. При цьому, відповісти однозначно на питання чи вбачається в діях ОСОБА_2 невідповідність вимогам ПДР, які б знаходились в причинному зв`язку з наслідками ДТП та чи мав він технічну можливість її попередити, експерт не може, оскільки зазначені водіями механізми розвитку дорожньо-транспортній ситуації різняться. При цьому, як стверджує експерт, обидва вони можливі з технічної точки зору. Відтак з показів ОСОБА_5 він дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 мало місце порушення п. 10.1 ПДР, яке знаходиться в причинному зв`язку з наслідками ДТП та якому можливо було запобігти, а з показів самого ОСОБА_2 - що він перебував в аварійній ситуації, в якій він не мав технічної можливості зупинити керований ним мотоцикл, а тому для запобігання зіткненню виконав маневр відвороту керма ліворуч, але при цьому не зміг запобігти зіткненню. Експерт пояснив, що така відмінність висновків зумовлена тим, що сторонами надані різні покази щодо механізму зближення, швидкості руху та відстані між транспортними засобами. В цьому контексті зауважив, що якби покази когось із учасників щодо обставин ДТП були б технічно неспроможними, то про це обов`язково зазначалося б ним у висновку.
Висновком експертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 186 від 12 липня 2017 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту мотоцикла «Suzuki RF-600», д.н. НОМЕР_2 , на дату оцінки становить 162201 грн 40 коп., при цьому вартість матеріального збитку оцінена експертом у розмірі 68079 грн 00 коп. (т.1, а.с. 17-31).
Крім того, згідно висновку експерта №165 та консультативного висновку спеціаліста, в результаті дорожньо-транспортної пригоди 20 червня 2017 року ОСОБА_2 отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани середньої третини правої гомілки, саден (т. 1, а.с. 10, 35), у зв`язку з чим ним були понесені витрати на оплату рентген дослідження та придбання медикаментів, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (т. 1 а.с. 36-37). 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дослідивши наявні в справі докази, дійшов до висновку, що дорожньо-транспортна пригода настала виключно з вини відповідача ОСОБА_1 , який на час ухвалення судового рішення є повнолітнім, а тому у відповідності до положень ч. 3 ст. 1179 ЦК України, повинен сам нести відповідальність за спричинену ним шкоду. Суд першої інстанції визнав доведеним спричинення позивачу майнової шкоди на суму 68599 грн 00 коп., з яких 68079 грн 45 коп. вартість мотоцикла, 520 грн 20 коп. – витрати на лікування. 
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд взяв до уваги характер та обсяг фізичних страждань та душевних і психічних переживань ОСОБА_2 , а також можливість відновлення  здоров`я позивача та придбання іншого мотоциклу (в тому числі за рахунок суми відшкодування),  відносну нетривалість  вимушених змін в  житті позивача, а тому виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності, дійшов до висновку про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 3000 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України.
Частиною 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктами першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що саме порушення відповідачем ОСОБА_1 вимог пунктів 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України перебувають у причино-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. 
Усупереч доводам апеляційної скарги, судом першої інстанції була надана належна оцінка висновкам експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи та додаткової судової автотехнічної експертизи в сукупності з іншими доказами, зокрема показами сторін під час розгляду судової справи та їх письмовими поясненням, наданими під час проведення досудового розслідування кримінального провадження. 
Відповідач ОСОБА_5 у своїх письмових поясненнях на поставлені експертом питання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20 червня 2017 року, повідомив, що перед самим маневром він подивився в ліве дзеркало та бачив, що мотоцикл, яким керував позивач, рухається позаду нього на відстані, достатній (не менше 70 метрів) для виконання ним маневру (розвороту), увімкнув покажчик лівого повороту та розпочав рух, водій мотоцикла не гальмував, більш того змінив напрямок руху, виїхавши на зустрічну смугу та збільшив швидкість (70-80 км/год). 
Тоді як під час досудового розслідування кримінального провадження № 12017200110000866 ОСОБА_5 у своїх письмових поясненнях зазначав, що перед початком маневру він впевнився, що як в попутному напрямку руху, так і в зворотному, транспортних засобів не було. Інформації з приводу швидкості транспортних засобів він також не повідомляв. 
Натомість покази ОСОБА_2 були послідовними і залишалися незмінними як під час досудового розслідування, так і під час розгляду даної справи, які узгоджуються з показами допитаного в ході досудового розслідування свідка ОСОБА_7 . 
Посилання відповідача на неподання позивачем письмових пояснень на виконання клопотання експерта, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем було повідомлено про неможливість надати відповіді на поставлені питання експерта без виїзду на місце дорожньо-транспортної пригоди. 
Щодо доводів відповідача про незалучення до участі в справі ПрАТ «Страхова група «ТАС», в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Opel Astra», д.н. НОМЕР_1 , колегія суддів бере до уваги наступне. 
Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Такі ж правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені у постановах від 22 квітня 2021 року у справі №754/5626/19, від 16 червня 2021 року №199/4778/18 у справі №199/4778/18. 
Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у цьому пункті строк є присічним і поновленню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовується відповідачем у доводах апеляційної скарги, з  заявами про страхове відшкодування у визначені пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники даної дорожньо-транспортної пригоди не зверталися, а тому у ПрАТ «Страхова група «ТАС» не виникло обов`язку з вплати страхового відшкодування. 
Відповідач в доводах апеляційної скарги не ставить під сумнів правильність визначеного судом першої інстанції розміру спричиненої дорожньо-транспортною пригодою майнової та моральної шкоди, а тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                                     
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                      О.І. Собина

Судді:                                                                                      Т.А. Левченко        

                                                                С.С. Ткачук