ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 р.	Справа № 541/2414/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Куцин Валентина Миколаївна, вул. Гоголя, 133, м. Миргород, Миргородський, Полтавська, 37600, повний текст складено 04.11.21 року по справі № 541/2414/21
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області  
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області (далі – відповідач, ВК Миргородської МР Полтавської обл.), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову № 228 від 21.12.2020, винесену Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Київської районної у м. Полтаві ради про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн;
- стягнути з відповідача на його користь судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 454 грн.
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04.11.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини справи, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти  постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги той факт, що на позивача не покладено обов`язку укладання договорів із спеціалізованими підприємствами, а надано право вибору вивозити самостійно або через укладення договорів із спеціалізованими підприємствами. Адміністративна комісія не  встановила та не зафіксувала жодного випадку виробництва чи продукування магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 » твердих побутових відходів, негабаритних, будівельних, харчових та іншого сміття, та  в таких  кількостях, що їх можна лише вивозити і не розглядала жодних належних і допустимих доказів його вини. 
Апелянт зазначив, що його підприємство реалізую побутову хімію та господарчі товари , а отже не має твердих побутових відходів, а промислове сміття здає на утилізацію згідно вимог діючого законодавства. Доказами відсутності порушень можуть слугувати додані до апеляційної скарги фотознімки з яких можливо чітко встановити  дотримання апелянтом вимог Правил благоустрою території міста Миргорода. Вважав, що дії відповідача є протиправними та примушують його на укладення договорів за попередньою змовою.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
06.12.2021 ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Згідно ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
          Від позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність та  письмові пояснення по справі, в яких ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгяду справи повідмлений відповідно до положень ч.2 ст. 268 КАС України.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів , на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.
01.09.2021 інспектором Інспекції з благоустрою Кундій Л.А. складено протокол №242 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП, де зазначено, що 31.08.2021 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 відсутній договір на вивезення твердих побутових відходів, чим порушено п.4.2.1, п. 4.2.21 Правил благоустрою території м. Миргорода.
08.09.2021 постановою № 252 адміністративної комісії при Миргородському міськвиконкомі від 08.09.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення  передбаченого  порушенні п.п.4.2.9 Правил благоустрою території міста Миргорода та накладено адміністративне стягнення за ст. 152 КУпАП у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Згідно листів КП «Спецкомунтранс» від 12.08.2021 та 31.08.2021 станом на 31.08.2021 договір між КП «Спецкомунтранс» та ФОП ОСОБА_1 магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній.
Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа підприємець.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, доведена та підтверджується наданими відповідачем до суду доказами, у тому числі протоколом № 242 від 01.09.2021.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено);  добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.
Підпунктом 4.2.21  Правил благоустрою території м. Миргорода передбачено, що підприємства, установи, організації, інші суб`єкти підприємницької діяльності у сфері  благоустрію зобов`язані укладати договори на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати дані послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 152 КУпАП  порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів -
тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як встановлено під час судового розгляду  у позивача на час проведення перевірки та винесення оскаржуваної постанови адміністративної комісії був відсутній договір  на вивезення твердих побутових відходів в магазині «Ірина».
Враховуючи зазначені правові норми, обставини справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову та скасування  постанови  адміністративної комісії при виконавчому комітеті Миргородської міської ради №252 від 08.09.2021 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
Посилання апелянта на те, що  адміністративна комісія жодного разу не встановила та не зафіксувала жодного випадку виробництва чи продукування магазином «Ірина» твердих побутових відходів, негабаритних, будівельних, харчових та іншого сміття та в таких кількостях, що їх можна лише вивозити і не розглянула жодних належних і допустимих доказів вини,  колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає.
Частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено  в тому числі обов`язок  індивідуального споживача щодо укладання договору про надання житлово- комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку ч.1 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Частинами 2 та 3 статтею 35-1  Закону України «Про відходи» передбачено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.
Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Контроль у сфері поводження з відходами здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, громадські інспектори з благоустрою населених пунктів.( ст. 37 Закону України «Про відходи»).
Відповідно до п.4.2.9 Правил благоустрою м. Миргорода підприємства, установи, організації, інші суб`єкти підприємницької діяльності у сфері благоустрою зобов`язані вивозити або на підставі укладених договорів із спеціалізованими підприємствами, забезпечувати вивезення сміття, відходів (у тому числі твердих побутових, негабаритних, будівельних, харчових та інших) згідно з вимогами діючих санітарних норм, укладати договори з спеціалізованими підприємствами на захоронення або утилізацію відходів (у тому числі твердих побутових, негабаритних, будівельних та інших). 
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП становлять наступні елементи:
-об`єкт правопорушення – суспільні відносини у сфері громадського благоустрою;
-об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні правил благоустрою територій міст та інших населених пунктів, а також недодержанні правил щодо забезпечення чистоти і порядку в містах та інших населених пунктах;
-суб`єкт правопорушення – громадянин, громадянин – суб`єкт підприємницької діяльності, посадова особа;
-суб`єктивна сторона правопорушення – вина у формі умислу або необережності.
Враховуючи вище зазначені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо наявності складу  правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та як наслідок безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині.
Доводи апеляційної скарги стосовно  зазначення в протоколі про порушення п. 4.2.1 та 4.2.21 Правил благоустрою м. Миргорода, а штраф накладено за порушення 4.2.9  зазначених правил колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції щодо  відсутності підстав для скасування оскаржуваної  постанови адміністративної комісії , оскільки зазначені і в протоколі і в постанові пункти не суперечать один одному, а доповнюють та конкретизують предмет правопорушення.
Посилання апелянта на відсутність складу правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки не укладання договору  на вивезення твердих побутових відходів є порушенням правил благоустрою територій населених пунктів  і становить склад правопорушення  відповідальність за який передбачено даною статтею.
Також, колегія судів також відхиляє посилання позивача на необґрунтованість судового рішення суду першої  інстанції, з підстав ненадання судом у рішенні відповідей на всі його доводи зазначені у позовній заяві , з огляду на судову практику Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини, в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1      статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Отже, відхиляючи скаргу, апеляційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій не порушували норм процесуального законодавства даючи відповіді лише на ті доводи позивача, які безпосередньо стосувались предмету спору. Зазначений підхід у практиці Європейського суду з прав людини, також стосується процесу касаційного розгляду скарги поданої скаржником.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 листопада 2021 року по справі № 541/2414/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  28.12.2021