Справа № 301/1270/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,
       з участю секретаря Кекерчень М.І., 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 16 червня 2020 року (у складі судді Золотаря М.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Кам`янської сільської ради Берегівського району про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом у травні 2019 р.
       Просила визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_1 і реєстрацію кадастрового номера 2121987000:04:001:0034.
       Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці площею 0.1518 га.
       З метою приватизації указаної ділянки позивач у липні 2018 р. замовила розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування належного їй житлового будинку, в процесі чого було встановлено невідповідність фактичних меж на місцевості між земельною ділянкою позивача та відповідача  ОСОБА_1  технічній документації на ці ділянки та невідповідність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 положенням ст.ст. 29, 50 Закону України «Про землеустрій».
       Після збільшення позовних вимог просила визнати незаконним і скасувати рішення 30 сесії 4-го скликання Сілецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області без номера від 27.01.2015 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 » та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_1 , і реєстрацію кадастрового номера № 2121987000:04:001:0034 (т.2, а.с.96-103).
       Обґрунтувала тим, що протиправне виготовлення проекту землеустрою для ОСОБА_1 призвело до земельного спору між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зокрема щодо дороги, яка завжди проходила у дворогосподарстві позивачки і на яку вона претендує, а зараз така передана у власність ОСОБА_1 . Позивачка вважає, що має місце накладання земельних ділянок і захоплення частини земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні (т.2, а.с.99-104).
       Рішенням Іршавського районного суду від 16 червня 2020 р. позов задоволено: визнано незаконним і скасовано рішення тридцятої сесії 4-го скликання Сілецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області без номера від 27.01.2015 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 » і скасовано державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_2 за відповідачем ОСОБА_1 та реєстрацію кадастрового номера 2121987000:04:001:0034. Вирішено питання судових витрат.
       У апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Осташук О.В., просить:
-скасувати ухвалу Іршавського районного суду від 12.05.2020 р. і постановити нову ухвалу про повернення заяви;
-скасувати рішення Іршавського районного суду від 16.06.2020 р. та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
       Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
       Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:
-як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач фактично захопив частину земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, а відтак предметом доказування є саме цей факт, а не обставини виготовлення технічних документацій;
-суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що в матеріалах справи відсутні які-небудь докази того, що спірна частина земельної ділянки коли-небудь виділялася позивачу та перебувала в її користуванні;
-у ході проведення судової земельно-технічної експертизи судовим експертом установлено, що належна відповідачу ОСОБА_1 земельна ділянка, кадастровий номер 2121987000:04:001:0034, знаходиться у межах існуючих загорож, які фактично розташовані в межах існуючих межових знаків на місцевості;
-факт знаходження колодязя і вигрібної ями корівника з фундаментом, які належать ОСОБА_1 , а до того – його родині ще з 1975 р., на спірній частині земельної ділянки, свідчить про те, що вказана частина земельної ділянки завжди перебувала у користуванні ОСОБА_1 та його родини;
-позивачем не доведено факту проходження дороги між земельними ділянками саме по належній їй ділянці. Натомість указаний факт спростований матеріалами справи;
-судовий експерт не дає відповіді, чия саме земельна ділянка накладається на іншу. Зазначено лише, що накладення землеволодінь існує при співставленні технічних документацій;
-у разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб визнавати приватизацію незаконною;
-суд першої інстанції прийняв незаконну ухвалу від 12.05.2020 р. про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог і прийняв до розгляду збільшені позовні вимоги всупереч вимогам ст. 49 ЦПК України;
-у суду першої інстанції узагалі були відсутні правові підстави вважати заявлені вимоги такими, що заявлені в розрізі збільшення позовних вимог, оскільки змінюється також підстава;
-суд не постановляв ухвали про залучення Сілецької сільської ради до участі в справі як співвідповідача.
       У письмовому відзиві представник позивача – адвокат Микита М.Ф., просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Узагальнені заперечення зводяться до того, що позивачкою доведено свої позовні вимоги належними та допустимими доказами (проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 , висновком № 18 судової земельно-технічної експертизи від 21.10.2019 р. і технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), Так:
-у спірному проекті землеустрою невірно вказано суміжного землекористувача;
-накладання земельних ділянок ОСОБА_1 і ОСОБА_2 одна на одну підтверджено висновком експертизи від 21.10.2019 р.;
-судом не порушено норм процесуального права;
-дії представників сільської ради свідчать про порушення ними норм матеріального права при затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_1 .
       Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2021 р. замінено Сілецьку сільську раду Іршавського району на її правонаступника – Кам`янську сільську раду Берегівського району Закарпатської області (т.2, а.с.225).
       У судовому засіданні представник апелянта – адвокат Осташук О.В., підтримала скаргу в повному обсязі. Представник позивач – адвокат Микита М.Ф., не визнала такої. Самі сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
       Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та відмови в позові з таких мотивів.
       За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
       У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою ст. 49 ЦПК України, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.
       У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
       Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.
       Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі N 487/10128/14-ц).
       Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.
       При цьому, при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
       Апеляційним судом установлено таке.
       03.06.2019 р. судом першої інстанції відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 25.06.2019 р. (т.1, а.с.51-52). На цій стадії відбулося 9 судових засідань, переважна частина з яких відкладалася з ініціативи сторони позивача. 
       Ухвалою Іршавського районного суду від 27.02.2020 р. підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 22.03.2020 р. (т.2, а.с.52).
       12.05.2020 р. представник позивача – адвокат Микита М.Ф., подала клопотання про поновлення строку та збільшення позовних вимог, у якому просила визнати пропущеним з поважної причини та поновити строк для заявлення клопотання про збільшення позовних вимог у частині залучення до участі в розгляді справи в якості співвідповідача Сілецьку сільську раду та скасування рішення тридцятої сесії четвертого скликання Сілецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області без номера від 27.01.2015 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку гр. ОСОБА_1 ».
       У заяві про збільшення позовних вимог указаний представник зазначає, що позовною вимогою у спорі є така редакція:
- визнати незаконним і скасувати рішення тридцятої сесії четвертого скликання Сілецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області без номера від 27.01.2015 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку гр. ОСОБА_1 » та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_2 за відповідачем ОСОБА_1 і реєстрацію кадастрового номера 2121987000:04:001:0034. У прохальній частині цієї заяви представник просить прийняти заяву про збільшення позовних вимог і залучити до участі у справі співвідповідача Сілецьку сільську раду Іршавського району (т.2, а.с.96-98).
       У новій редакції позовної заяви адвокат Микита М.Ф. зазначає, що протиправне виготовлення проекту землеустрою для ОСОБА_1 призвело до земельного спору між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зокрема щодо дороги, яка завжди проходила у дворогосподарстві позивачки і на яку вона претендує, а зараз така передана у власність ОСОБА_1 . Позивачка вважає, що має місце накладання земельних ділянок і захоплення частини земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні (т.2, а.с.99-104).
       Ухвалою Іршавського районного суду від 12.05.2020 р. поновлено пропущений процесуальний строк, установлений законом для звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог, і прийнято до розгляду збільшені позовні вимоги (т.2, а.с.122-123).
       Таким чином, представник позивача – адвокат Микита М.Ф., подала до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог уже після закінчення підготовчого засідання (на стадії розгляду справи по суті), що вже є достатньою підставою для відмови у прийнятті такої заяви та її повернення.
       Однак, суд першої інстанції не дав правової оцінки цій обставині.
       Натомість, задовольнив клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку для заявлення клопотання про збільшення позовних вимог як пропущеного з поважних причин у той час, як цей строк (а вірніше – стадія позовного провадження) є преклюзивним (присічним) і в розумінні Глави 6 ЦПК України не є процесуальним строком, установленим законом, який може бути поновлений.
       Окрім того, позивач в особі представника по суті заяви вимагає збільшити розмір немайнових вимог, що по факту вже є предметом подання іншого позову.
       Так, позивач спочатку просила визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_2 за відповідачем ОСОБА_1 і реєстрацію кадастрового номера 2121987000:04:001:0034 з підстав невідповідності фактичних меж між земельними ділянками позивача та відповідача ОСОБА_1 технічній документації на ці ділянки.
       У заяві ж про збільшення позовних вимог позивач просить визнати незаконним і скасувати рішення тридцятої сесії четвертого скликання Сілецької сільської ради Іршавського району без номера від 27.01.2015 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку гр.  ОСОБА_1 » із залученням до участі у справі як співвідповідача Сілецької сільської ради – з підстав накладання земельних ділянок і захоплення ОСОБА_1 частини земельної ділянки (дороги), яка перебуває у її користуванні.
       Тобто, в цілому заявлені вимоги необхідно вже розцінювати як подання іншого (ще одного) позову, оскільки це не просто доповнення позову новими обставинами зі збереженням первісних обставин, а одночасна зміна як предмету так і підстави позову.
       Суд першої інстанції залишив це поза увагою, що призвело до неправильного вирішення справи.
       Отже, суд першої інстанції мав розглянути по суті саме первісно заявлені позовні вимоги.
       Згідно з положеннями ст. 376 ч.1 п.4, ч.2 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
       Що стосується первісно заявлених позовних вимог, то такі задоволенню не підлягають, оскільки ґрунтуються на свідоцтві про право власності за № НОМЕР_1 від 20.02.2015 р. (підстава виникнення у ОСОБА_1 права власності на присадибну земельну ділянку) і проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 11.12.2014 р., які предметом позовних вимог не заявлялися.
       Окрім того, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності) (ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр»).
       Згідно з положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Указаним вимогам закону оскаржене рішення суду першої інстанції не відповідає.
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 376 ч.1 п.4, ч.2 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування оскарженого рішення і постановлення нового про відмову в задоволенні позову з процесуальних підстав.
       Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_1 судові витрати на суму 1573 грн. (за подання апеляційної скарги) належить покласти на позивача – ОСОБА_2 (а.с.1, 112). 
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, ч.2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 2.Рішення Іршавського районного суду від 16 червня 2020 року скасувати. 3.У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.                         4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1573 (одна тисяча п`ятсот сімдесят три) грн. у відшкодування судового збору.                                                                                 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         6.Повне судове рішення складено 03.03.2022 р. 
Судді: