КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/5927/20
провадження № 22-ц/824/15482/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 грудня 2021 року                                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А. 
при секретарі Гайворонському В. М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),  про припинення стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2   - адвоката Гайдук Оксани Олександрівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року в складі судді  Мицик Ю. С.,
встановив:
 
31.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті  Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення стягнення аліментів.
Посилався на ті підстави, що з 04 вересня 2010 року  перебував  з  ОСОБА_2 в зареєстрованому  шлюбі.  В шлюбі  народилася донька  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 06.01.2019 сторони проживають окремо. Донька залишилась проживати   разом з ним та перебуває на  його утриманні. Відповідачка коштів  на  утримання  дитини не надає. 
Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року по справі №753/12481/19 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з  21.06.2019  і до досягнення дитиною повноліття.
Оскільки  донька ОСОБА_3 проживає  разом з ним та перебуває  на  його  утриманні,  за відсутності  імперативної заборони  на припинення  виплати аліментів,  на  підставі ст.  273 СК  України    просив суд   припинити  з 21.06.2019 стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового  наказу Дарницького районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року по справі №753/12481/19.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, що стягуються згідно наказу Дарницького районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року по справі №753/12481/19, з дати набрання рішенням законної сили. Вирішено питання розподілу  судових витрат.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_2 - адвокат Гайдук О. О. просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Свої доводи обґрунтовує тим, що  рішення  суду  першої  інстанції   не  відповідає  обставинам справи,  судом  неповно  з`ясовані   обставини справи та порушено норми  матеріального  права.
Посилається на  ті підстави,  що законодавець припинення права на аліменти  на  дитину  пов`язує  з передачею   дитині  права власності на  нерухоме майно  (ст.190 СК  України).
Поряд  з  припиненням  права на аліменти Сімейний кодекс України передбачає   подібні правовідносини з приводу звільнення  від сплати  аліментів (ч.1 ст. 273 СК України).
Позивачем  було   обрано   такий спосіб захисту порушеного права, як  припинення  права на  аліменти. 
Суд першої інстанції, керуючись  принципом диспозитивності,  мав би розглядати позов  саме в рамках заявленого предмету позову, проте суд  вийшов  за   межі предмету позову та обраного  позивачем  способу  захисту,  застосував  правову норму  ст. 273  СК України, яка регулює  інші   правовідносини -   звільнення  від  сплати  аліментів.
Зазначила,  що суд  першої інстанції  не  з`ясував обставин справи,  не надав  належної оцінки протиправним діям  позивача,  який  в односторонньому  порядку,  без згоди  матері,  змінив  місце  проживання  дитини.
Оскільки  питання стягнення  аліментів  є похідним від визначення  місця проживання, то   і припинення стягнення  аліментів може   бути вирішено   лише після  вирішення  спору  про  місце проживання  дитини. 
Зазначила,  що за  спільною  згодою  сторін їх донька  була  зареєстрована  за місцем  реєстрації   батька в АДРЕСА_1 .  
 12 липня  2019  року  Дарницьким районним судом  м. Києва  у справі  №753/7313/19  прийнято рішення   про  розірвання  шлюбу між сторонами. 
Після  розірвання  шлюбу  неповнолітня   ОСОБА_3   постійно проживала  з матір`ю за  адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачка намагалася вирішити питання  зміни місця реєстрації дитини, у зв`язку з  чим 24.07.2020  звернулась з письмовою  заявою  до  відповідача.
27.07.2020  відповідач  протиправно, всупереч інтересам   дитини і матері, примусово змінив  місце  проживання  своєї  доньки,  перешкоджає  в спілкуванні,  побаченнях  та вихованні.   Відповідач  вживала  всі можливі заходи,  щоб з`ясувати  місце знаходження  доньки та  повернути її  за фактичним  місцем проживання. 
02.09.2020  ухвалою Дарницького районного  суду  м. Києва  відкрито  провадження  у справі  №753/14339/20  за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,  третя особа  Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.
Протиправна  поведінка  позивача не  може бути підставою  для  виникнення  права на  звільнення  від  виконання  обов`язку (сплати  аліментів). 
Суд  ухилився від  встановлення  обставин  протиправності поведінки позивача та відмовив у клопотанні  про  приєднання  до  матеріалів справи   доказів  від 23.11.2020, які мають  істотне  значення   для справи, чим порушив  вимоги ч.4 ст.83 ЦПК  України. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу  позивач не скористався. 
В судовому засіданні представник  ОСОБА_2 - адвокат Гайдук О. О. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення  суду першої інстанції залишити без змін.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено,  що   ОСОБА_1   та ОСОБА_2   перебували в зареєстрованому  шлюбі з 04 вересня  2010  року.
Сторони мають   малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  яка  з 02.12.2011  року  зареєстрована за місцем  проживання свого  батька    в АДРЕСА_1 .
Рішенням  Дарницького районного  суду  м. Києва від  12 липня  2019 року шлюб  між  сторонами  розірвано (а.с.  28).
21 червня  2019  року   ОСОБА_2 звернулась до   суду  з заявою про  видачу судового наказу  про  стягнення  аліментів (а.с.13).
Звертаючись до  суду  з даним позовом,  ОСОБА_1 посилався на те, що   з 06 січня  2019 року  сторони проживають  окремо,   донька залишилась проживати разом  з ним та перебуває на його утриманні. 
На підтвердження  вказаної обставини позивача надав довідку Громадської організації  «Об`єднання  «Рада  громадського  самоврядування мікрорайону «Бортничі» від 05.11.2019 №793,   відповідно  до  якої     ОСОБА_1  дійсно проживає   разом  зі своєю  неповнолітньою   донькою  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,   в АДРЕСА_3 (а.с. 10).
Довідку аналогічного  змісту також надано   17 липня  2020 року №792 (а.с. 38).
Згідно  відповіді  директора   Дитячої школи мистецтв  №9  Дарницького району  м. Києва  на  адвокатський запит  №30/09/2019 -1 від  30.09.2019  №122, ОСОБА_3    навчається   у    Дитячій школі мистецтв  №9 з 15 листопада   2016 року.  На навчання   ОСОБА_3   приводить її батько,  ОСОБА_1 .  Він також забирає   її після  навчання. Батьківські збори, концерти,  конкурси відвідує  батько  ОСОБА_1 . Мати дитини ОСОБА_2   відвідувала  шкільні  заходи тільки на початковому етапі  навчання  доньки. ОСОБА_2   зовсім не цікавиться навчанням,  розвитком,  успіхам  своєї доньки (а.с. 11).
Згідно  відповіді   директора   Комунального  некомерційного  підприємства "Центр  первинної  медико-санітарної  допомоги №2"  Дарницького району  м. Києва  від  23.10.2019 №1625,   декларацію  з лікарем підписав  батько ОСОБА_1 . На  прийом до лікаря   малолітню ОСОБА_3   частіше всього   приводить бабуся ОСОБА_6 .   До року  малолітню  ОСОБА_3 частіше приводила  мама ОСОБА_2 .  Рівною мірою  здоров`ям дитини цікавились і цікавляться  обоє батьків (а.с. 12). 
Дослідивши вказані  докази,  допитавши  свідків  сторін,  суд першої  інстанції дійшов  висновку про  доведеність  заявлених  позовних  вимог з огляду  на  ту обставину,  що  малолітня  дитина сторін  проживає разом  з батьком  та перебуває на  його утриманні. При цьому   судом  першої інстанції  було застосовано  ч.4 ст.273  ЦПК  України. 
Колегія суддів  погоджується  з рішенням  суду   першої інстанції  з  огляду  на  таке. 
Відповідно  до  ст. 180 СК  України батьки зобов`язані  утримувати дитину  до  досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
03 липня  2019 року  Дарницьким   районним  судом  м. Києва року  у справі  видано  судовий наказ   (справа №753/12481/19),  яким з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з  21.06.2019  і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15).
Відповідно  до  ч.1 ст. 18  ЦПК  України судові рішення,  що  набрали законної сили,   обов`язкові для всіх органів  державної  влади і органів місцевого самоврядування, підприємств,  установ,  організацій, посадових  чи службових осіб та громадян і підлягають  виконанню на всій території  України,а у випадках,  встановлених  міжнародними договорами, згода  на  обов`язковість яких  надана  Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно  до частини четвертої статті 273 ЦПК  України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначена  норма  не  визначає чіткого  переліку обставин,  що  впливають  на  припинення  платежів,  а тому  ними можуть  бути будь які обставини,  що  з урахуванням  інтересів дитини змінюють  обов`язок  щодо сплати цих платежів. 
Сторона, яка посилається  на  ті чи інші обставини,  повинна  навести докази,  на  основі яких  суд  може отримати  достовірні  відомості про  них.
В іншому випадку, за умови недоведеності  тих чи інших  обставин,  суд вправі  винести рішення  у справі   на  користь  протилежної сторони.
Таким чином,   доказування  є  юридичним обов`язком  сторін  та інших  учасників справи. 
Вирішуючи спір,  суд першої інстанції   повно  та всебічно дослідив  наявні  у справі докази та  надавши  їм належну  правову оцінку  дійшов  обґрунтованого висновку про  задоволення  позову з тих підстав, що  дитина  проживає   разом  з батьком  та перебуває на  її утриманні. При цьому  позивач  також  зобов`язаний виконувати  судовий наказ Дарницького   районного  суду  м. Києва від 03 липня  2019 року  щодо  сплати на  користь  позивача аліментів на утримання  дитини. 
Наявність  відкритого виконавчого  провадження   з виконання  судового  наказу  про  стягнення  аліментів  свідчить   про  порушення  майнових  прав  позивача,  оскільки  саме він має право   розпоряджатися аліментами, які  стягуються на  утримання  дитини.
Доводи   відповідача  про те, що   ОСОБА_1   з  27.07.2020  протиправно, всупереч інтересам    дитини,  змінив місце  її проживання  є недоведеними.
Відповідно до змісту  висновку  органу  опіки та піклування   Дарницької районної  і місті Києві  державної адміністрації    від  29.12.2020  №101-9984/02, питання   визначення  місця проживання  ОСОБА_3 було  розглянуто  на  засіданні  комісії  з питань захисту прав дитини, на  якому  мати та батько  були присутні.  Також комісією  було  заслухано   думку дитини,  де дитина  повідомила,  що бажає  проживати з батьком.    Відповідно до  висновку      психологічного   обстеження  дитини,  складеного   Міським центром  дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого  органу  Київської міської ради ( Київської  міської державної адміністрації) від 26.10.2020,  батькам рекомендовано  максимально  виключити ОСОБА_3 з конфліктів,  узгодити  способи спілкування, які будуть сприятливі  для обох сторін,  орієнтуючись на  інтереси дитини.  Матері не  вимагати  спілкування  з ОСОБА_3   насильницьким шляхом.  Зосередити увагу  на гармонійному  розвитку  особистості  доньки,  сприяти  зміцненню в доньки відчуття безпеки.  Уникати ситуацій,  які викликають  страх та гостру  стресову реакцію  ОСОБА_3   (а.с.  97-98).
Існування між  сторонами    спору   про  визначення  місця проживання  дитини, за  наявності обставин,  які з урахуванням  інтересів  дитини,   змінюють  обов`язок   щодо  сплати  аліментів,  не   може слугувати  правовою підставою  для  відмови в задоволенні  позову.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Суд першої інстанції  розглянув справу в  межах заявлених позовних вимог та в межах обраного  позивачем  способу захисту,  який на  думку суду,   є  ефективним. 
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги,  не можуть бути підставами для скасування судового  рішення оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права і незгоді з ухваленим судовим рішенням. 
Відповідно  до п.1 ч.1 ст.374  ЦПК  України суд  апеляційної  інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Під час розгляду справи судом  апеляційної інстанції  не було  встановлено   порушення норм  процесуального права, або неправильне  застосування норма  матеріального права,  які є  обов`язковою підставою для  зміни або  скасування судового рішення, а тому   суд   апеляційної  інстанції  дійшов висновку про  залишення  апеляційної скарги без задоволення,  а ухваленого  по справі   судового  рішення  -  без змін. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд 
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_2   - адвоката Гайдук Оксани Олександрівни залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст  судового  рішення  складено  23 грудня 2021 року. 
 
Суддя-доповідач:                                                             Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                І. М. Рейнарт                                
                                                                      
                                                                                          Т. А. Семенюк