УХВАЛА

07 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 640/23153/20
адміністративне провадження № К/990/3176/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року, на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року
у справі №640/23153/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просив стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 128 905,54 грн заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01 серпня 2019 року по 29 квітня 2020 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено, стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 128 905,54 грн заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01 серпня 2019 року по 29 квітня 2020 року.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто на користь позивача понесені ним витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. У задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року залишено без змін.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року додаткове рішення Окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року скасовано в частині стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України понесених ним витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).
Прийнято в цій частині нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково: стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 (одна тисяча) грн.
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями Міністерство юстиції України подало касаційну скаргу.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 4 КАС України судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень установлено, що спірні правовідносини стосуються стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року вирішено здійснювати розгляд справи №640/23153/20 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Обставини, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин третьої та четвертої статті 12 та частини четвертої статті 257 КАС України відсутні.
У тексті касаційної скарги скаржник, обґрунтовуючи необхідність касаційного перегляду у справі №640/23153/20 цитує підпункти «а, в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що справа №640/23153/20 має виняткове значення для Мін`юсту та стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у справах, де поновлюваний працівник займався іншою оплачуваною працею за час затримки виконання рішення про його поновлення.
Водночас, колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання. 
Однак, наведені Міністерством юстиції України доводи не свідчать про наявність жодної із вказаних вище умов, а наведені скаржником доводи не можуть вважатись питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник не указав у чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
При цьому Міністерством юстиції України не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення.
Отже, зміст указаних норм та аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах «а, в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. З огляду на викладене, обґрунтування скаржником підстави скасування судових рішень, передбаченої пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України не є достатнім для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Таким чином, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 248, 328, 333 КАС України Суд, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року, на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №640/23153/20.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Ж.М. Мельник-Томенко
А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Судді Верховного Суду