УХВАЛА

29 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 400/1781/21
адміністративне провадження № К/9901/45921/21  
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року           
у справі №400/1781/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Миколаївській області та Інгульської ДПІ Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Миколаївській області та Інгульської ДПІ Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 26.02.2021 року №57-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ";
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ДПІ - начальника відділу електронних сервісів Інгульської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області;
- стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.02.2021 року по дату винесення судового рішення.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 26.02.2021 року №57-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ДПІ - начальника відділу електронних сервісів Інгульської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області (ідентифікаційний код 43144729) з 26.02.2021 року.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області (ідентифікаційний код 43144729) на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 113 352, 70 грн.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року виправлено описку у рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року , а саме: 
Не змінюючи суті, внесено виправлення до сто десятого абзацу мотивувальної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року у справі № 400/1781/21, а саме замість невірно зазначеного "Вимушений прогул позивача у період з 26.02.2021 року по 29.06.2021 року складає 82 робочих дні, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 113 352, 70 грн. (1382,35 грн. х 82 дні)." вказати "Вимушений прогул позивача у період з 27.02.2021 року по 29.06.2021 року складає 81 робочий день, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачу становить 111 970, 35 грн. (1382,35 грн. х 81 день).".
Не змінюючи суті, внесено виправлення до абзацу третього резолютивної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року у справі № 400/1781/21, а саме замість помилково зазначеної дати поновлення "...з 26.02.2021 року." вказати "...з 27.02.2021 року.".
Не змінюючи суті, внесено виправлення до абзацу четвертого резолютивної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року у справі № 400/1781/21, а саме замість помилково зазначеної суми середнього заробітку "...у розмірі 113 352, 70 грн." вказати "...111 970, 35 грн.".
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року скасовано, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника ДПІ - начальника відділу електронних сервісів Інгульської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області, зазначені у наказі Головного управління ДПС у Миколаївській області від 26.02.2021 року №57-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 " та вказати підставою для звільнення - реорганізацію державного органу та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу". У задоволенні іншої частини позову відмовлено.          
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2021 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.
15 грудня 2021 року касаційна скарга відповідача повторно надійшла до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим  статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -     КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені     КАС України     підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої     статті 328 цього Кодексу     в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої     статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій     статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, після перевірки змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що вона містить посилання на пункт 4 частини четвертої  статті 328 КАС України. Так скаржником зазначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу. У даному випадку, при ухваленні судових рішень судами першої та апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, зокрема ч. 1 статті 72, ч. 1, 2 статті 73, ч. 2 статті 74, ч. 1 статті 75, ч. 1 статті 76, ч. 1, 3 статті 90, ч. 1-3 статті 242, п. 5, 6 ч. 4 статті 246 КАС України.
Разом з тим, посилання скаржника на пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження є безпідставним, оскільки у разі такого посилання необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами 2 та 3 статті 353 КАС України.
Отже, необхідно зазначити підставу, визначену частинами 2 та 3 статті 353 КАС України, а також обґрунтувати наявність порушення процедури розгляду справи, передбаченої частиною 2 статті 353 КАС України.
Натомість скаржником не зазначено та не обгрунтовано жодного пункту частин 2, 3 статті 353 КАС України, а наведений п. 1 частини 2 статті 353 КАС України зазначений без взаємозв`язку з підставами касаційного оскарження, передбаченими пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України.
У решті зміст касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із оскаржуваним судовим рішенням та обґрунтування такої незгоди відповідними посиланнями на нормативно-правові акти України, а також посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до  КАС України  змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених     статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей     328,     330,     332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі №400/1781/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Миколаївській області та Інгульської ДПІ Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -  повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                   В. Е. Мацедонська