Справа № 991/8483/21
Провадження 1-кс/991/1079/22

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2022 року                                                                        м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (ВАКС) ОСОБА_1 
(далі-слідчий суддя чи суд),
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу від 15.12.2021 ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України (далі-НАБУ) яка полягає у неврученні пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі-ЄРДР) відомостей про кримінальні правопорушення та ненадання витягу з ЄРДР
ВСТАНОВИВ:
1. Стислий опис судового провадження.
15.12.2021 до ВАКС надійшла скарга ОСОБА_2 (далі-скаржник) на бездіяльність посадових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачених статтями 364, 364-1, 365-2 Кримінального кодексу України (далі–КК) ,неврученні пам`ятки про права та обов`язки потерпілого та ненадання витягу з ЄРДР.
Ухвалою слідчого судді ВАКС від 15.12.2021 (провадження №1-кс/991/8611/21) відмовлено у відкритті провадження за скаргою скаржника на бездіяльність посадових осіб НАБУ в частині оскарження бездіяльності щодо невручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки чи витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні та повернуто скаржнику скаргу на бездіяльність посадових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні посадовими особами НАБУ після отримання заяви про кримінальне правопорушення відомостей про таке до ЄРДР.
Ухвалою Апеляційної палати ВАКС (далі–АП ВАКС) від 24.01.2022 задоволено частково апеляційну скаргу скаржника, скасовано ухвалу слідчого судді ВАКС від 15.12.2021 та 16.02.2022 матеріали скарги повернуто слідчому судді ВАКС для виконання вимог статей 306-307 КПК.
Судовий розгляд скарги було призначено на 18.02.2022 з перервою до 04.03.2022, проте Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введений воєнний стан із 05.30 24.02.2022 строком на 30 діб. Також Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 (затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Враховуючи такі обставини та відсутність підстав для невідкладного розгляду поданої скарги слідчий суддя визнав можливим здійснити судовий розгляд 07.04.2022.
2.Короткий виклад скарги та позицій учасників судового провадження.
Скарга обґрунтовується твердженнями, що скаржник направив НАБУ заяву від 10.12.2021 №VYH-20211210-02-02 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 364-1, 365-2 КК, стосовно коштів ряду українських банків із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Meinl Bank Aktiengeselschaft», головою Національного банку України ОСОБА_3 , заступником Голови Національного банку України ОСОБА_4 , директорами-розпорядниками ФГВФО, міністром внутрішніх справ України ОСОБА_5 , начальниками ГСУ МВСУ та ГСУ НПУ, головою Державної служби фінансового моніторингу України та іншими службовими особами цих державних і правоохоронних органів, якими, внаслідок зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб - вкладників та кредиторів банку, сприяли легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. При цьому скаржник стверджував, що на час звернення зі скаргою до слідчого судді, він не отримав відповіді щодо внесення прокурором чи детективом відомостей до ЄРДР, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого та витягу з ЄРДР. Скаржник вважав себе потерпілим, оскільки є вкладником і кредитором ПАТ «Міський комерційний банк», який був визнаний неплатоспроможним і ліквідується внаслідок вказаних протиправних дій, а його вкладники втратили вкладів на суму більше 62 млн євро. Відтак скаржник зазначив, що після отримання його заяви від 10.12.2021 уповноваженою особою НАБУ не вжито відповідних процесуальних дій та досудове розслідування щодо зазначених ним кримінальних правопорушень не проводиться, у зв`язку з чим просить зобов`язати уповноважену особу внести зазначені у заяві відомості про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР.
В судові засідання скаржник попри направлені належним чином судові виклики не прибував, й тому, враховуючи необхідність дотримання розумних строків судового провадження, слідчий суддя визнав можливим розглянути скаргу за відсутності скаржника.
НАБУ належним чином було повідомлено про час і місце судових засідань, проте його представник в такі не прибував, що відповідно до частини 3 статті 306 КПК не перешкоджало розгляду скарги. Також 18.02.2022 електронною поштою до ВАКС надійшли письмові пояснення представника НАБУ ОСОБА_6 , де повідомлялось, що до НАБУ засобами електронного зв`язку надходила заява ОСОБА_2 від 10 грудня 2021 року №VYH-20211210-02-02 щодо можливих порушень законодавства, пов`язаних з використанням кореспондентських рахунків, відкритих у Meinl Bank Aktingeselschaft за обставин, наведених у заяві, а також з інших питань та була зареєстрована за №К-16146 і приєднана до матеріалів справи відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян». Також зазначає, що така заява ОСОБА_2 вже була предметом неодноразового розгляду у Національному бюро, про результати розгляду чого автора проінформовано листами від 04.10.2021 №0421-188/30533 та від 13.10.2021 року №11-188/31685 із наданням необхідних роз`яснень. Крім цього, за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 від 18.11.2021 №VYH-20211118-01-02 щодо можливих порушень законодавства, пов`язаних з використанням кореспондентських рахунків, відкритих у Meinl Bank Aktingeselschaft, зареєстрованої за №К-15029, листом НАБУ від 25.11.2021 року №02-188/36452 повідомлено заявника, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» розгляд звернень ОСОБА_2 із вищевикладених питань у Національному бюро припинено. Крім того зазначено, що аналогічні скарги скаржника неодноразово розглядалися ВАКС у справах №№991/8461/21, 991/8505/21, 991/8563/21, та ухвалами слідчого судді ВАКС такі скарги були залишені без розгляду, а за результатам апеляційного розгляду такі ухвали залишені в силі. Відтак, бездіяльність з боку службових осіб Національного бюро, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому статтею 303 КПК, у цьому випадку відсутня, у зв`язку з чим просилось в задоволенні скарги відмовити та розглянути справу без участі представника НАБУ за наявними письмовими поясненнями.
У зв`язку із неприбуттям в судові засідання всіх осіб, які беруть участь в судовому провадженні, відповідно до частини 4 статті 107 КПК фіксування судового розгляду скарги за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.
3. Обґрунтування позиції суду.
3.1. Частиною 1 статті 11 КК визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення, а за частиною 1 статті 2 КК, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних елементів, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення, а саме: 1) об`єкт; 2) об`єктивна сторона; 3) суб`єкт; 4) суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає її кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Пунктом 1 розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 №298, визначено, що до Реєстру вносяться відомості зокрема про час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність .
При цьому, згідно з пунктом 2 глави 1 розділу ІІ того ж Положення про ЄРДР , відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК , зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Також згідно із пунктом 14 глави 2 розділу ІІ Положення про ЄРДР, при внесенні до Реєстру відомостей про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (фабули), в обов`язковому порядку відображаються дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), яка (які) є потерпілою (потерпілими), дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.
Відповідно до правового висновку, наведеного у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 30.09.2021 в справі № 556/450/18, «підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».
Тобто, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації такого діяння саме як кримінального правопорушення за певною статтею КК. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке зініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.
3.2. Згідно із частиною 1 статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 КПК.
Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно частини 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.
Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК передбачено право оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про таке передбачає такі обов`язкові ознаки: 1) належним заявником до органу досудового розслідування належним чином подана заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення із викладом вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) після отримання такої заяви чи повідомлення слідчим чи прокурором не внесено у визначений законом строк відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Системне тлумачення статей 214 і 303 КПК свідчить, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, які є передумовою для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Разом з тим, наведеними нормами КПК не передбачено можливість оскарження бездіяльності щодо невручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки чи витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні, тобто таке не належить до повноважень слідчого судді за нормами КПК, а належить до повноважень слідчого після набуття особою процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні та є похідним від такого набуття. 
3.3. КПК не передбачено багаторазове (повторне) внесення до ЄРДР відомостей про одне й те ж саме кримінальне правопорушення, як і не регламентується повноваження слідчого судді у ситуації багаторазового (повторного) оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за різними по даті подання, але подібними за змістом заявами про одне й те саме кримінальне правопорушення, які вже були предметом судового контролю, за наслідками чого суд неодноразово виносив рішення про зобов`язання уповноваженого суб`єкта розпочати досудове розслідування та ці судові рішення були виконані таким суб`єктом.
Під час розгляду скарги слідчим суддею з`ясовано, що право на оскарження бездіяльності слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 303 КПК неодноразово вже було реалізовано скаржником, оскільки за результатами розгляду ідентичних звернень скаржника з заявами до НАБУ і САП про вчинення кримінальних правопорушень за одних і тих самих обставин, слідчими суддями ВАКС прийняті рішення про зобов`язання НАБУ/САП внести відповідні відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР, а саме зокрема:
-ухвала ВАКС від 24.03.2020 (справа №991/2353/20), https://reyestr.court.gov.ua/Review/88397773;
-ухвала ВАКС від 29.07.2020 (справа №991/6072/20), https://reyestr.court.gov.ua/Review/90738834;
-ухвала ВАКС від 30.09.2020 (справа №991/7984/20), https://reyestr.court.gov.ua/Review/91929693;
-ухвала ВАКС від 24.11.2020 (справа №991/9521/20), https://reyestr.court.gov.ua/Review/93151060;
-ухвала ВАКС від 27.11.2020 (справа №991/9656/20), https://reyestr.court.gov.ua/Review/93216863;
-ухвала ВАКС від 27.11.2020 року (справа №991/9622/20), https://reyestr.court.gov.ua/Review/93216864;
-ухвала АП ВАКС від 29.03.2021, за результатами скасування ухвали ВАКС від 25.03.2021 року (справа №991/1870/21), https://reyestr.court.gov.ua/Review/95998905;
-ухвала ВАКС від 31.05.2021 (справа №991/3400/21), https://reyestr.court.gov.ua/Review/97338087;
-ухвала ВАКС від 23.06.2021 (справа №991/4202/21), https://reyestr.court.gov.ua/Review/97914199;
-ухвала ВАКС від 23.06.2021 (справа №991/4203/21), https://reyestr.court.gov.ua/Review/97897129.
Тобто описана в скарзі бездіяльність правоохоронних органів була встановлена судовими рішеннями, а його права були неодноразово відновлені під час здійснення судового контролю за дотриманням прав скаржника як заявника у кримінальному провадженні щодо коштів ПАТ «Міський комерційний банк», вкладником якого він є, та інших українських банків із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Mienl Bank Aktiengeselschaft».
Вочевидь скаржник із наполегливістю, гідною кращою застосування, постійно направляє до НАБУ чи САП ідентичні за змістом заяви, а потім звертається до ВАКС за захистом своїх нібито «порушених прав».
Крім того, ухвалами слідчого судді ВАКС від 17.12.2021 в справі №991/8505/21 (провадження №1-кс/991/8633/21), від 24.12.2021 в справі №991/8461/21 (провадження №1-кс/991/8589/21), від 26.01.2022 в справі №991/8563/21 (провадження №1-кс/991/252/22), залишено без розгляду аналогічні скарги скаржника щодо заяви від 10.12.2021 №VYH-20211210-02-02.
Ухвалами АП ВАКС від 24.12.2021 в справі №991/8505/21, від 11.01.2022 в справі №991/8461/21 залишено без змін ухвали слідчого судді ВАКС в цих справах, а ухвалою АП ВАКС від 03.02.2022 в справі №991/8563/21 ухвала слідчого судді ВАКС змінено лише в частині виключення абзацу другого сторінки четвертої мотивувальної частини ухвали, а в решті ухвала слідчого судді залишена без змін.
Загалом, відповідно до інформації відділу судової статистики ВАКС, станом на 18.02.2022 скаржник звертався до ВАКС 202 рази, а відтак слідчий суддя вважає, що подання практично ідентичних скарг та заяв про вчинення кримінальних правопорушень, за якими уже здійснюється досудове розслідування щодо ідентичних обставин, є «зловживання правом».
При цьому суд зазначає, що норми КПК не врегульовують порядок реагування на зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження.
Під зловживанням правом в теорії права класично розуміють дії: 1) переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; 2) здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; 3) право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує. Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30.05.2018 в справі № 676/7346/15-к).
Згідно із статтею 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тобто згідно з частинами 1, 2 статті 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Також до загальних засад кримінального провадження належить диспозитивність, зміст якої розкрито в статті 26 КПК, а саме, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
За частиною 6 статті 9 КПК, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього кодексу. Також, за частиною 5 статті 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство застосовується із урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За частинами 2-4 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка регулює діяльність Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), суд не розглядає жодної індивідуальної заяви, поданої згідно зі статтею 34, якщо вона: a) є анонімною; або b) за своєю суттю є ідентичною до заяви, що вже була розглянута Судом чи була подана на розгляд до іншого міжнародного органу розслідування чи врегулювання, і якщо вона не містить нових фактів у справі. Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; або b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином. Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно з цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.
Тобто зловживанням правом в розумінні ЄСПЛ вважається той факт, коли заявник неодноразово подає до суду явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «М. проти Сполученого Королівства» та «Філіс проти Греції»), що є неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такому разі уся процедура судового розгляду є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, що відмінна від захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такі зловживання є сутяжницькими, а скарги – завідомо безпідставними (явно необґрунтованими), що мають штучний характер.
При цьому, визначаючи певну особу сутяжником, необхідно встановити систематичність її дій, тобто повторюваність, постійність таких дій та факт того, що особа вважає порушення судових проваджень звичайною річчю, сприймає таку поведінку як належне; довести цілеспрямованість цих дій, що полягають у рішучості такої особи, її наполегливості, впертості в діях, а також відсутність «розумних підстав» для відповідної процесуальної поведінки.
Також, за частиною 2 статті 1 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відтак суд зауважує, що інші процесуальні закони України містять чіткі норми щодо запобігання зловживанню процесуальними правами.
Так, статтями 44 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПКУ), 43 Господарського процесуального кодексу України (ГПКУ) та 45 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ) під загальною назвою «Неприпустимість зловживання процесуальними правами» передбачено ідентичні норми, за якими учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Використання цього інституту також має місце в практиці Конституційного Суду України (КСУ), який вказав, що повторне звернення до тієї самої особи з клопотанням щодо перевірки того самого положення закону України на відповідність тим самим положенням Конституції України, свідчить про зловживання правом на подання конституційної скарги (ухвала Першої колегії суддів Першого сенату КСУ від 09.07.2018 №213-1(І)/2018).
3.4. Дослідивши матеріали судового провадження, слідчий суддя вважає, що подана скаржником скарга є проявом зловживання процесуальними правами з метою використання інструментів судового захисту прав учасників кримінального провадження виключно для ініціювання чергового кримінального провадження за тими ж самими фактами, які вже неодноразово були предметом судового контролю.
Відповідно до частини 2 статті 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. З огляду на таке, належить відмовити у задоволенні поданої скарги.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 303-309, 372, 532 КПК, суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 від 15.12.2021 на бездіяльність посадових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, неврученні пам`ятки про права та обов`язки потерпілого та ненадання витягу з ЄРДР.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення або отримання її копії (якщо ухвала постановлена без виклику осіб) шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1