ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2204/22 Справа № 205/7564/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.         
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  Моторного (транспортного) страхового бюро України 
на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року 
по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, –

В С Т А Н О В И Л А:
       У вересні 2020 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
       Позов мотивований тим, що 07.03.2015 року приблизно о 03 годині 50 хвилин відповідач, керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «BMW 520і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 185 кілометрі автошляху «Знам`янка - Луганськ – Ізварино», не зменшив швидкість руху свого автомобіля аж до зупинки або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого поблизу дорожнього знаку 2.2 ПДР України «Проїзд без зупинки заборонено», який розташовано на 185 км + 48 м автошляху «Знам`янка - Луганськ – Ізварино» допустив зіткнення з нерухомим автомобілем марки «ГАЗ 5312 АЦПТ 2.8 ЗНГ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
       Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам нанесені механічні пошкодження, пасажир автомобіля «BMW 520і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП. 
       12.01.2016 року старшим слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області Балач О.В. у кримінальному провадженні № 12015040000000275, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.03.2015 року, відповідача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та постановою від 25.01.2016 року оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_1 . 
       Відомості ЄЦБД МТСБУ не містять підтвердження, що на момент ДТП транспортний засіб «BMW 520і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також немає відомостей, що відповідач підпадає під норму п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). 
       З метою отримання відшкодування (регламентної виплати) ОСОБА_3 , як уповноважена особа матері померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування від 03.10.2017 року. До заяви ОСОБА_3 додав копії документів, що підтверджують витрати на поховання. Позивачем визначено розмір регламентної виплати у сумі 14616 грн. 00 коп. та прийнято Наказ про виплату такого відшкодування, яке було перераховано уповноваженій особі потерпілого.         Таким чином, загальні фактичні витрати позивача на відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають 14616 грн. 00 коп. 
       Отже, у позивача виник покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив свою цивільно-правову відповідальність. 
       Позивач намагався вирішити зазначений спір в досудовому порядку, шляхом звернення до відповідача з листом від 03.01.2018 року, однак відповідачем витрати позивача в добровільному порядку не відшкодовані, що порушує законні права та інтереси позивача, які підлягають захисту в суді. 
       На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати у розмірі 14616 грн. 00 коп. та судові витрати по справі. 

       Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року  відмовлено у задоволенні позову.
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.
       Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, що 07.03.2015 року о 03 годині 50 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «БМВ-520і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , рухався по 185 км. автошляху «Знам`янка - Луганськ - Ізварино», який проходить по території Дніпропетровського району Дніпропетровської області з боку м. Кривий Ріг в напрямку м. Дніпропетровськ, перевозячи в якості пасажирів на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_2 , на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
       Під час руху по зазначеній ділянці автодороги водій ОСОБА_1 , проявляючи злочинну недбалість, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її зміни не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру, завчасно виявивши перешкоду у вигляді нерухомого автомобіля «ГАЗ 5312АЦПТ 2.8 ЗНГ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух внаслідок чого, поблизу дорожнього знаку 2.2 ПДР України «Проїзд без зупинки заборонено», який розташований на 185 км. + 48 м. автошляху «Знам`янка - Луганськ - Ізварино», допустив зіткнення передньою частиною керованого ним транспортного засобу з задньою частиною автомобіля «ГАЗ 5312АЦПТ 2.8 ЗНГ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на виконання вимог дорожнього знаку 2.2 ПДР України «Проїзд без зупинки заборонено» знаходився в нерухомому стані у правій смузі для руху в попутному з автомобілем «БМВ-520і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напрямку. Своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 2.9 а) та 12.3 Правил дорожнього руху України. Пасажир переднього пасажирського сидіння автомобіля «БМВ-520і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, що призвели до настання смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03 годині 50 хвилин, що підтверджується копією повідомлення про підозру ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (а. с. 7-10).
       Постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області Балач О.В. від 25.01.2016 року у кримінальному провадженні № 12015040000000275 оголошено у розшук підозрюваного ОСОБА_1 (а. с. 12-14).
       Відповідно до довідки № 1 від 30.11.2017 року відомості ЄЦБД МТСБУ не містять підтвердження, що на момент ДТП транспортний засіб «BMW 520і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 30).
       Відповідно до під. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
       На підставі розрахунку розміру шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого від 30.11.2017 року та довідки № 1 від 30.11.2017 року про розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих, 30 листопада 2017 року МТСБУ визначило розмір відшкодування у сумі 14616 грн. 00 коп., що підтверджується (а. с. 29, 30) та 04.01.2018 року МТСБУ перерахувало уповноваженій особі, матері померлого ОСОБА_4 , - ОСОБА_3 суму відшкодування у розмірі 14616 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 143832 від 04.01.2018 року (а. с. 32).
       Таким чином, загальні фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають 14616 грн. 00 коп.
       МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив цивільно-правову відповідальність.
       Позивач намагався вирішити цей спір з відповідачем в досудовому порядку, шляхом звернення до відповідача, а саме: листом від 03.01.2018 року за № 3.1-05/205, про необхідність відшкодування витрат МТСБУ в сумі 14616 грн. 00 коп. (а. с. 33), однак вимога залишилась без реагування, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ.
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з боку сторони позивача суду не було надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу, що підтвердив би протиправну поведінку відповідача та його вину у вчиненні ДТП, яка відбулась 07.03.2015 року на 185 кілометрі автошляху «Знам`янка - Луганськ – Ізварино» за участю автомобіля марки «BMW 520і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «ГАЗ 5312 АЦПТ 2.8 ЗНГ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
       Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
       Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий – фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV).

       Згідно із пунктом 27.4 Закону № 1961-ІV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

       Відповідно до частин першої–третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

       Стаття 23 ЦК України визначає загальні положення про можливість відшкодування моральної шкоди при наявності вини відповідача, а стаття 1167 ЦК України передбачає можливість відшкодування шкоди в позадоговірних (деліктних) правовідносинах лише за наявності ознак неправомірності або протиправності в діях осіб, які порушують ці права, та доведеності особою втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ.
       За загальним правилом складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди.
       Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.
       Згідно із принципом змагальності сторін необхідним є доведення обставин, які покладені в основу обґрунтування відповідних вимог про відшкодування моральної шкоди.
       При оцінці моральної (немайнової) шкоди, спричиненої потерпілим, суд повинен належним чином оцінювати ступінь немайнових втрат.
       Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
       Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження № 14-154цс19.
       Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

       З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

       Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

       При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

       Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

       Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

       Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

       Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

       Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

       Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

       Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року було витребувано у Відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області наступну інформацію:
- чи передані до суду матеріали кримінального провадженні № 12015040000000275, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.03.2015 року, відносно ОСОБА_1 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та постановою від 25.01.2016 року оголошено розшук?
- на якій стадії розгляду перебувають матеріали кримінального провадженні № 12015040000000275, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.03.2015 року, відносно ОСОБА_1 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та постановою від 25.01.2016 року оголошено розшук?
       - чи наявний вирок на підставі матеріалів кримінального провадженні № 12015040000000275, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.03.2015 року, відносно ОСОБА_1 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та постановою від 25.01.2016 року оголошено розшук? Якщо так, надати належним чином завірену копію.
       На виконання ухвали суду була надана відповідь Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області від 03.12.2021 року за вх. № 2/7925, згідно якої на даний час досудове розслідування кримінального провадженні № 12015040000000275 відносно ОСОБА_1 зупинене у зв`язку із перебуванням останнього у міжнародному розшуку. Враховуючи викладене, матерали кримінального провадження не передавались до суду та вирок суду по зазначеному кримінальному провадженню відсутній.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року було витребувано у Головного сервісного центру МВС України наступну інформацію:
- на підставі чого та за ким зареєстровано право власності на автомобіль марки «BMW 520і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 07.03.2015 року?
       - чи видавався на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідний документ — посвідчення водія, що надає законне право керувати транспортним засобом відповідної категорії? Якщо так, надати детальну інформацію.
       На виконання ухвали суду була надана відповідь Головного сервісного центру МВС від 01.12.2021 року за вх. № 31/17582, згідно якої станом на 01 грудня 2021 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів міститься інформація про реєстрацію 25.06.2013 автомобіля «BMW 520і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 07.03.2015 та видачу посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В Єдиному державному реєстрі МВС наявні відомості про видачу 19.09.2012 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчення водія серії НОМЕР_4 на право керування транспортними засобами категорії В.
       Встановлено, що на підставі розрахунку розміру шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого від 30.11.2017 року та довідки № 1 від 30.11.2017 року про розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих, 30 листопада 2017 року МТСБУ визначило розмір відшкодування у сумі 14616 грн. 00 коп., що підтверджується (а. с. 29, 30). 
        04.01.2018 року МТСБУ перерахувало уповноваженій особі, матері померлого ОСОБА_4 , - ОСОБА_3 суму відшкодування у розмірі 14616 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 143832 від 04.01.2018 року (а. с. 32).
Відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України “Про обов”язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст.13 Закону України “Про обов”язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп”яніння або під валивом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди.
       Оцінивши всі зібрані у справі докази, наявні матеріали справи, колегія суддів із урахуванням встановлених обставин справи, приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 14 616 грн., враховуючи що зазначені витрати підтверджуються матеріалами справи.

Вирішуючи даний спір місцевий суд не надав належної оцінки доводам позовної заяви, а також аргументам позивача, що позивач звернувся до суду із цим позовом з метою відшкодування і суд, реалізуючи право особи на ефективний засіб правового захисту, оцінивши надані сторонами докази, має встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який і може бути підставою для стягнення шкоди.

Слідчі дії у кримінальному провадженні тривають з березня 2015 року і до моменту звернення до суду позивача у цій справі досудове розслідування не закінчено, зупинено, у зв”язку з перебуванням ОСОБА_1 у міжнародному розшуку, що фактично позбавляє позивача можливості протягом розумного строку захистити свої права у межах кримінального провадження, а також може свідчити про нездатність держави захистити порушені права.

       Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
       Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
       У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення підлягають розподілу у відповідності до 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 5 255 грн. за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України – задовольнити.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року – скасувати та ухвалити нове.
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 14 616 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 5 255 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко