П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 березня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/18476/21	

                                                                                                              Головуючий в І інстанції:  Танцюра К.О.
                                                                                 Дата та місце ухвалення рішення: 17.12.2021 р. 
                                                                      м. Одеса
          
  П`ятий апеляційний адміністративний  суд  в складі колегії суддів:  

         судді - доповідача - Шеметенко Л.П.
                                      судді - Стас Л.В.
                                      судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

                    У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:
-          визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у перерахунку пенсії та зарахуванні до страхового стажу трудового стажу за період роботи з 04.12.1986 р. по 10.12.2001 р. в Кооперативі «Дорожник», який дає право на пенсію за віком;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до його страхового стажу період роботи з 04.12.1986 р. по 10.12.2001 р. в Кооперативі «Дорожник» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, та призначити пенсію за віком;
-          стягнути на його користь понесені судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у період з 04.12.1986 року по 10.12.2001 року він працював на посаді директора у кооперативі «Дорожник», однак вказаний період роботи на підставі його заяви, поданої до ГУ ПФУ, не було зараховано відповідачем до страхового стажу з підстав неналежного оформлення дублікату трудової книжки та відсутності відомостей у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про нараховану заробітну плату. Позивач вважає таку відмову протиправною, з огляду на те, що стаж його роботи у вказаному кооперативі у спірний період підтверджено записами трудової книжки.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 №951260122227   від 25.05.2021р., яким відмовлено у зарахуванні до страхового стажу трудового стажу ОСОБА_1 за період роботи з 04.12.1986 р. по 10.12.2001 р. в Кооперативі «Дорожник», який дає право на пенсію за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.12.1986 р. по 10.12.2001 р. в Кооперативі «Дорожник» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 .
У  задоволенні  іншої частини  позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було враховано, що наданий позивачем у підтвердження трудового стажу дублікат трудової книжки не оформлений у відповідності до вимог п. 5.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, згідно якого у розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката  вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). При цьому, згідно п. 5.3 цієї Інструкції, якщо працівник до влаштування на це підприємство  вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку  вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.
Крім того апелянт посилався на те, що у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування відсутня інформація про нараховану заробітну плату, інші документи, які передбачені п. 3 Порядку № 637 про підтвердження періоду роботи з 04.12.1986 року по 10.12.2001 року позивачем не надані.
В апеляційній скарзі апелянт вказав також на те, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 18.08.2021 року № 14203-14754/Д-05/8-1500/21 кооператив «Дорожник» в органах Пенсійного фонду України не зареєстрований, а тому підтвердити сплату страхових внесків неможливо. При цьому, Законом СРСР «Про кооперацію в СРСР», був закріплений обов`язок, а не право кооперативу зареєструватись в органах Пенсійного фонду та сплачувати за осіб, які працюють у ньому внески (збір) на соціальне страхування. В свою чергу, позивач просить зарахувати до його трудового стажу період роботи з 04.12.1986 року по 10.12.2001 року не надаючи при цьому жодних документів, які б підтверджували його реєстрацію в органах Пенсійного фонду та сплату внесків (збору) на соціальне страхування.
В апеляційній скарзі апелянт робить висновок про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора кооперативу «Дорожник», здійснював господарську діяльність, направлену на отримання прибутку, проте в порушення діючого на момент здійснення такої діяльності законодавства в органах Пенсійного фонду УРСР та Пенсійного фонду України вказаний кооператив не зареєстрував та страхові внески за працівників, в тому числі і за себе особисто, не сплачував.
Крім того, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги записи дублікату трудової книжки ОСОБА_1 , скріплені печаткою кооперативу, з огляду на відсутність ідентифікаційного коду з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, наявність якого з 1996 року є обов`язковою.
З огляду на викладене апелянт вважає, що Головне управління ПФУ в Черкаській області, відмовляючи ОСОБА_1 у зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи у кооперативі «Дорожник» діяло правомірно та обґрунтовано, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та  отримує пенсію по інвалідності загального захворювання з 03.04.2007р., що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16.09.2021р.
21.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Любашівського об`єднаного управління ПФУ в Одеській області із заявою щодо проведення перерахунку страхового стажу, набутого до 01.01.2004р.   
За наслідком розгляду поданої заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області 25 травня 2021 року прийнято рішення №951260122227, яким відмовлено позивачу у проведенні перерахунку страхового стажу. Підставою для відмови у перерахунку страхового стажу стало те, що наданий дублікат трудової книжки НОМЕР_1 не оформлений належним чином: дата заповнення 01.03.2007р., в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про нараховану заробітну плату, інші документи, які передбачені пунктом 3 Порядку 637 про підтвердження періоду роботи з 04.12.1986р. по 10.12.2001р.  не надані.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Положеннями статті 56 Закону № 1788 передбачено, що до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
За змістом ч.1 ст.26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки,  а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
При зверненні до управління Пенсійного фонду із заявою про перерахунок страхового стажу, позивач разом із заявою надав дублікат трудової книжки НОМЕР_1 від 01.03.2007р., в якій міститься запис про те, що ОСОБА_1 у період з 04.12.1986 по 10.12.2001р. працював директором в Кооперативі «Дорожник».
Відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у перерахунку страхового стажу, вказував на те, що наданий дублікат трудової книжки не може бути підтвердженням трудового стажу позивача, з огляду на неналежне його заповнення.
Вказані доводи відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації і вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
В ході розгляду справи встановлено, що у трудовій книжці позивача міститься запис від 04.12.1986 року про прийняття його директором на підприємство кооператив «Дорожник» (підстава наказ від 04.12.1986 року), скріплений печаткою кооперативу та запис про звільнення його із вказаної посади 10.12.2001 року  згідно наказу від 10.12.2001 року.
Таким чином, суд при прийнятті рішення вірно врахував, що періоди роботи ОСОБА_1 з 04.12.1986 по 10.12.2001р. в кооперативі «Дорожник» підтверджуються записами трудової книжки, а тому повинні бути враховані до страхового стажу позивача.
Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» № 301 від 27.04.1993 року відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки не може мати негативні наслідки для особи, щодо якої внесені такі відомості.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. 
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 04.12.1986 року по 10.12.2001 року у кооперативі «Дорожник», наслідком чого стало прийняття рішення про відмову в перерахунку страхового стажу.
Посилання апелянта на відсутність підстав для зарахування страхового стажу позивача з огляду на неподання ним документів, які б підтверджували реєстрацію кооперативу «Дорожник» в органах Пенсійного фонду та сплату внесків (збору) на соціальне страхування, колегія суддів вважає безпідставними з наступних підстав.
Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005  року № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
В свою чергу, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. При цьому, подання будь-яких інших документів для підтвердження трудового стажу вказаним порядком не передбачено.
Таким чином, для підтвердження трудового стажу за спірний період позивач надав до Управління ПФУ необхідні підтвердження, а саме - дублікат трудової книжки, в якій містяться записи про його роботу у цей період в кооперативі «Дорожник».
Посилання відповідача на відсутність в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації про нараховану заробітну плату, на думку колегії суддів, також не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи у кооперативі «Дорожник», з огляду те, що порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) був затверджений лише у червні 2014 року постановою Правління ПФУ від 18.06.2014 року № 10-1.
Колегія суддів також не приймає до уваги посилання відповідача на безпідставне врахування судом першої інстанції записів наданого дублікату трудової книжки про період трудової діяльності позивача з 04.12.1986 року по 10.12.2001 року через відсутність на печатці кооперативу «Дорожник» відомостей щодо ідентифікаційного коду юридичної особи, з огляду на те, що чинним на час створення кооперативу законодавством, зокрема, Законом СРСР «Про кооперацію в СРСР», прийнятим 26.05.1988 року, передбачалось, що кооператив вважається  створеним з моменту його державної реєстрації, а реєстрація кооперативів проводилась за місцезнаходженням кооперативу на підставі висновку депутатської комісії відповідної Ради народних депутатів. В свою чергу, печатка Кооперативу «Дорожник», наявна у трудовій книжці позивача, містить відомості щодо органу, де був зареєстрований вказаний кооператив - виконавчий комітет Любашівської районної ради Одеської області.
Крім того, в даному випадку відповідачем не заперечувався сам факт роботи позивача у кооперативі «Дорожник», а підставою для відмови у зарахуванні позивачу спірного періоду роботи у вказаному кооперативі до страхового стажу згідно оскаржуваного рішення стало неналежне оформлення трудової книжки та відсутність в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації про нараховану заробітну плату.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 04.12.1986 р. по 10.12.2001 р. в кооперативі «Дорожник» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, та призначити пенсію за віком.
При цьому, з огляду на те, що позивач звертався  до Пенсійного фонду із заявою про  зміну страхового стажу, набутого до 01.01.2004р., а із заявою про призначення пенсії за віком не звертався, то в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області про призначення пенсії за віком, як вірно встановлено судом першої інстанції.
Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених  ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 21.03.2022 р. 

Суддя - доповідач:                                                                                      Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                          Л.В. Стас

Суддя:                                                                                                           І.О. Турецька