УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №275/676/21 Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П. В. 
Категорія 44 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Григорусь Н.Й.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
секретаря судового засідання   Бірюченка Д.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 275/676/21 за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про стягнення моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2021 року, ухвалене суддею Миколайчуком П.В. у смт. Брусилові (повний текст виготовлено 05.11.2021),
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з Брусилівського селищної ради Житомирського району Житомирської області на його користь моральної шкоди в розмірі 1 500 000 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 240/7549/19 визнано протиправною бездіяльність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 квітня 2019 року про надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 1820985300:02:000:0177, що розташована за межами населеного пункту Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області.
Вказав, що протиправними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях пережитими ним у зв`язку із неправомірними діями відповідача, у зв`язку з чим у позивача похитнулася віра в державні органи та саму державу України. Позивач був змушений виділити тривалий час для звернення до юристів та судових органів для усунення незаконних перешкод зі сторони відповідача, був позбавлений можливості своєчасного та нормального вирішення побутових проблем та задоволення своїх людських потреб. У зв`язку з неправомірними діями відповідача позивачем перенесено сильний психологічний стрес, постійне напруження під час судового врегулювання спору призвело до погіршення стосунків з односельчанами, негативно позначилося на його психічному стані та відносинах у сім`ї.
Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове по суті заявлених позовних вимог. Вказане судове рішення вважає необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неналежною оцінкою доказів, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказав, що протиправність і винність відповідача доведена судовим рішенням, а тому ця обставина не підлягає доказуванню. Суд першої інстанції, встановивши протиправність діяння заподіювача моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на думку ОСОБА_1 , дійшов незаконного висновку про відсутність всіх зазначених складових самої моральної шкоди. Позивач вважає, що позиція районного суду не відповідає ст.ст. 23, 1167 ЦК України, висновкам Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 296/3521/16-ц, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вважав апеляційну скаргу необґрунтованою та в її задоволенні просив відмовити.
В судове засідання сторони не з`явились, про слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди з боку відповідача.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 240/7549/19 позов ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області задоволено, ухвалено визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 квітня 2019 року про надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 1820985300:02:000:0177, що розташована за межами населеного пункту Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області та зобов`язано Брусилівську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 квітня 2019 року. 
Конституцією України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
За положеннями ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Як роз`яснено у пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Страждання - це емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Порушення прав людини суб`єктом владних повноважень завжди викликає негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання, які заподіюють моральну шкоду.
Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Відповідно до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно положень ст. 1174 ЦК України для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у даній справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що протиправність дій відповідача встановлена рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що сам лише факт ухвалення цього рішення не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Відтак, сам по собі факт визнання протиправною бездіяльності Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 квітня 2019 року, не свідчить про наявність заподіяння шкоди позивачу.
Подібні висновки містяться зокрема, в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі №243/5118/19 (провадження №61-213св20), від 12 квітня 2019 року в справі №686/10651/18 (провадження №61-305св19), від 25 листопада 2019 року в справі №686/22462/18 (провадження №17648св19), від 31 липня 2019 року в справі №686/22133/18 (провадження №10591св19), від 06 вересня 2021 року в справі №296/3139/20 (провадження №61-1086св21), на які обґрунтовано послався суд першої інстанції. 
На думку колегії, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду, визнавши протиправними дії відповідача при розгляді клопотання ОСОБА_1 , зобов`язано Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області розглянути його клопотання з урахуванням норм законодавства.
Отже, цим судовим рішенням були відновлені порушені права позивача на розгляд його клопотання у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача не встановлено.
Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 , суд констатував факт порушення відповідачем вимог законодавства при розгляді клопотання позивача. При цьому, враховуючи характер спірних правовідносин, вина заподіювача шкоди презюмується. Разом з тим, вказаних обставин недостатньо для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач зобов`язаний довести настання негативних наслідків у вигляді такої шкоди, її розмір та причинний зв`язок.
Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували на завдання йому фізичних чи душевних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок допущення Брусилівською селищною радою бездіяльності у розгляді заяви позивача про передачу в оренду для сінокосіння земельної ділянки за клопотанням від 26 квітня 2019 року протиправною.
Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, на їх правильність не впливають та зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками районного суду. 
Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 15 лютого 2022 року