ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року	Львів	Справа № 260/2642/21 пров. № А/857/16/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Коваль Р.Й.,
за участю секретаря судового засідання:          Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Закарпатської митниці Держмитслужби на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року, головуючий суддя - Іванчулинець Д.В., ухвалене о 12:26 год. у м. Ужгород, повний текст якого складено 16.12.2021 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Закарпатської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної фіскальної служби України, Закарпатської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України, в якому ,з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 02 червня 2021 року за № 847-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 з 03 червня 2021 року на посаді заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби; стягнути із Закарпатського митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 визначену судом суму заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, з 03 червня 2021 року по дату постановлення судового рішення, із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів до Державного бюджету України; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць (том І, а.с.1-3).
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що наказом Державної фіскальної служби України №847-о від 02.06.2021 року, припинено державну службу та звільнено позивача 03.06.2021 року з посади заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - у зв`язку із реорганізацією, скороченням штатної чисельності та штату державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Даний наказ вважав протиправним та звернувся до суду для захисту свого порушеного права.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ Закарпатської митниці ДФС від 02 червня 2021 року за № 15-кв "Про втрату чинності наказу Закарпатської митниці ДФС від 31.05.2021 року № 13-кв "Про надання відпустки""; визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 02 червня 2021 року за № 147-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено з 03 червня 2021 року ОСОБА_1 на державній службі, на посаді заступника начальника Закарпатської митниці ДФС; стягнуто з Закарпатської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, у розмірі 67 840,00 грн. (шістдесят сім тисяч вісімсот сорок гривень 00 коп.); допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі за один місяць у сумі 10 600,00 грн. (десять тисяч шістсот гривень 00 коп.).
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Закарпатська митниця Держмитслужби оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач - змінити рішення суду попередньої інстанції, відповідач - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що в спірних правовідносинах відбулось повне правонаступництво від Закарпатської митниці ДФС до Закарпатської митниці, відтак необхідно поновити позивача на посаді у новоствореному органі.
Закарпатська митниця Держмитслужби свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що пропонування посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком, відтак оскаржений наказ відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника Закарпатської митниці ДФС.
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що юридична особа Закарпатська митниця ДФС (код ЄДРПОУ 39515893) 02 вересня 2021 року припинена.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року за №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» було утворені, як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби, реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби та установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснення своїх повноважень до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.
Згідно додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року за №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», серед переліку територіальних органів Державної митної служби, утворюється - Закарпатська митниця Держмитслужби.
Відповідно до додатку 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року за №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», серед переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізовуються, зокрема Закарпатська митниця ДФС шляхом її приєднання до Закарпатської митниці Держмитслужби.
Як видно із матеріалів адміністративної справи, а саме згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07 листопада 2019 року утворено Закарпатську митницю Держмитслужби з місцезнаходженням: України, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 20 та присвоєно їй код ЄДРПОУ 43337207.
02 вересня 2021 року, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Закарпатську митницю ДФС (код ЄДРПОУ 39515893) припинено, Закарпатська митниця Держмитслужби перебуває у стані припинення.
Наказом Державної фіскальної служби України №847-о від 02.06.2021 року, припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 03.06.2021 року з посади заступника начальника Закарпатської митниці ДФС у зв`язку із реорганізацією, скороченням штатної чисельності та штату державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» .
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було забезпечено можливість переведення позивача на будь-яку вакантну посаду державної служби до новоствореного державного органу правонаступника, яку позивач міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації, професійної підготовки та професійної компетентності. 
Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають фактичним обставинам справи та є правильними, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом № 889-VIII (наводиться в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Пункт 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення.
Приписами частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.
За змістом частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
За приписами частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VІІ у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Відповідно до частин першої та другої статті 41 Закону № 889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:
1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;
2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.
Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.
Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законом № 889-VIII у редакції, чинній на момент їх виникнення, норми якого є спеціальними, а також КЗпП України у випадках якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.
З матеріалів справи слідує, що розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 року №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 року Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
Підставою для звільнення позивача з 03 червня 2021 року на підставі п. 1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» з займаної посади стала реорганізація, скорочення чисельності та штату державних службовців.
13 лютого 2020 року набрала чинності редакція Закону України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи від 14 січня 2020 року № 440-IX, відповідно до якого внесено зміни у частину третю статті 87 Закону № 889-VIII.
Як вже зазначалося вище, згідно з частиною першою статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.
У відповідності до частини третьої цієї ж статті суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону № 889-VIII на час видання оскарженого було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, то в даному випадку підлягають застосуванню норми спеціального законодавства.
При цьому аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що саме за наявності будь-якої вакантної посади державної служби у тому самому державному органі суб`єкт призначення ініціює відповідну пропозицію державному службовцю.
Водночас, розглядаючи трудовий спір, який пов`язаний зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, суд зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби.
Верховний Суд у постанові від 24 липня 2020 року по справі № 816/654/17 сформулював правову позицію, відповідно до якої сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.
Також у вказаному судовому рішенні Верховний Суд наголосив, що вирішуючи спори про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України № 889-VIII, суди повинні з`ясувати чи мала місце ліквідація державного органу або його реорганізація, якщо так, то чи мало це наслідком скорочення чисельності та/або штату державних службовців.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент початку реорганізації штатна чисельність Закарпатської митниці ДФС складала 908 штатних одиниць, а на момент створення Закарпатської митниці Держмитслужби штатна чисельність склала 939 штатних одиниць.
Також, в штатному розписі Закарпатської митниці ДФС наявні 4 керівні посади, серед яких 2 посади заступника начальника митниці, а згідно штатного розпису Закарпатської митниці Держмитслужби кількість керівних посад не змінилася, зокрема наявна 1 посада першого заступника, 1 посада заступника начальника та ще 1 посада заступника начальника - начальника управління протидії митним порушенням та контрабанді. Проте, жодна з цих посад не була запропонована позивачу.
Таким чином, в результаті реорганізації Закарпатської митниці ДФС не відбулось скорочення штатної чисельності працівників. Більше того, у штатному розписі Закарпатської митниці Держмитслужби було збільшено кількість штатних одиниць на 31.
Тобто, сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці та скорочення штатної чисельності працівників, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи.
Відтак, відповідачем не було забезпечено можливість переведення позивача на будь-яку вакантну посаду державної служби до новоствореного державного органу правонаступника, яку позивач міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації, професійної підготовки та професійної компетентності.
При цьому, колегія суддів відхиляє покликання відповідача на те, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються, оскільки вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 13 січня 2011 по справі "Чуйкіна проти України" (заява № 28924/04), яке набуло статусу остаточного 13 квітня 2011 року, установив, що ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. Суд також зазначив, що "інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих".
У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 2а-15057/09/2670 Верховний Суд указав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У цьому разі, при реорганізації до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.
Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.
У процесі припинення юридичної особи Закарпатської митниці ДФС її рухоме та нерухоме майно, майнові права та обов`язки, фінансові зобов`язання передані до Закарпатської митниці Держмитслужби.
Фактично відбулася реорганізація територіального органу - Закарпатської митниці ДФС, як юридичної особи публічного права, а не його ліквідація. До правонаступника - новоствореної юридичної особи - Закарпатської митниці Держмитслужби - перейшли як функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідних сферах, що виконувалися Закарпатською митницею ДФС, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи, що припиняється.
Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у подібних спорах, зокрема у постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 440/395/20 та від 17 червня 2021 року у справі № 240/455/20.
Встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.
Тобто роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 826/19187/16, від 31 березня 2020 року у справі №826/6148/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 821/595/16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18).
При цьому, такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.
Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі № 813/1715/16 та інші.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок попередньої інстанції про те, що оскаржений наказ відповідача про звільнення позивача зі служби, не відповідає вказаним критеріям правомірності, є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді.
При цьому, відповідно до ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Застосовуючи статтю 235 КЗпП України у цій справі, позивач повинен бути поновленим на посаді заступника начальника Закарпатської митниці ДФС.
Враховуючи приписи частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.
Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Суд зазначає, що у Верховному Суді сформувалася судова практика щодо застосування частини першої статті 235 КЗпП України до вказаних правовідносин.
У такий самий спосіб частину першу статті 235 КЗпП України в подібних правовідносинах застосовано й у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №640/18679/18, від 20 січня 2021 року у справі №804/958/16, від 11 лютого 2021 року у справі №640/21065/18, від 31 травня 2021 року у справі №0840/3202/18, від 06 липня 2021 року у справі №640/3456/20, від 06 липня 2021 року у справі №640/1627/20.
У цьому спорі, позивач до звільнення займав посаду заступника начальника Закарпатської митниці ДФС.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року за №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» було утворені, як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби, реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби та установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснення своїх повноважень до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.
Згідно додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року за №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», серед переліку територіальних органів Державної митної служби, утворюється - Закарпатська митниця Держмитслужби.
Відповідно до додатку 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року за №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», серед переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізовуються, зокрема Закарпатська митниця ДФС шляхом її приєднання до Закарпатської митниці Держмитслужби.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій узагалі.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
Відповідно до матеріалів справи, зокрема 02.09.2021 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відомості про припинення юридичної особи - Закарпатської митниці ДФС (код ЄДРПОУ 39515893), в якій працював позивач. За таких умов, позивача неможливо поновити на попередній роботі, як того вимагають положення статті 235 КЗпП України.
Матеріали справи містять докази, що правонаступником Закарпатської митниці ДФС є Закарпатська митниця Держмитслужби.
Також колегія суддів вважає доцільним зазначити, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установу реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №808/2741/16.
Правонаступником у спірних правовідносинах Закарпатської - митниці ДФС є відокремлений структурний підрозділ Державної митної служби України - Закарпатська митниця (код ЄДРПОУ ВП 43985560).
Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 року №1200 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 року № 846) (далі - Постанова № 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» від 02.10.2019 року №858 як юридичні особи публічного права утворені територіальні органи Державної митної служби за переліком. При цьому, відповідно з додатками 1, 2 цієї постанови утворюється Закарпатська митниця Держмитслужби. Закарпатська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Закарпатської митниці Держмитслужби.
Відповідно до пункту 3 Постанови №858 територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 року № 1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 року Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
Згідно Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців, 07.11.2019 року проведена державна реєстрація Закарпатської митниці Держмитслужби як юридичної особи.
Крім того, відповідно до п.1 постанови КМУ від 30.09.2020 року №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» постановлено реорганізувати територіальні органи Державної митної служби, зокрема Закарпатську митницю Держмитслужби, шляхом їх приєднання до Державної митної служби. Згідно п.2 вказаної постанови, встановлено, що територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що реорганізуються.
Наказом Держмитслужби України від 19.10.2020 року №460 утворено, зокрема. Закарпатську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.
Згідно наказу Держмитслужби України від 30.06.2021 року №472, митниці як відокремлені структурні підрозділи Державної митної служби України розпочали з 01 липня 2021 року здійснення покладених на них Митним кодексом, законодавчими та іншими нормативно- правовими актами, та зокрема Положенням про Закарпатську митницю, затверджену наказом Держмитслужби від 29.10.2020 року №489 «Про затвердження положень про територіальні органи Держмитслужби». 
Водночас, згідно Положення про Закарпатську митницю, затвердженого наказом Держмитслужби від 29.10.2020 року №489, Закарпатська митниця здійснює державну митну справу в Закарпатській області - тобто в зоні діяльності реорганізованої Закарпатської митниці Держмитслужби. 
Також, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб внесено відомості про відокремлені підрозділи юридичної особи, а саме щодо Закарпатської митниці (код ВП 43985560).
Отже, враховуючи те, що Закарпатська митниця є правонаступником Закарпатської митниці ДФС, то позивач повинен бути поновленим на рівнозначній посаді в Закарпатській митниці. Посада, на якій необхідно поновити позивача, має бути рівнозначною посаді заступника начальника Закарпатської митниці ДФС.
При цьому, приписи законодавства про працю не містять поняття рівнозначна посада.
Колегія суддів звертає увагу, що в структурі та штатному розписі Закарпатської митниці (код ВП 43985560), наявна посада, яка є тотожною посаді, яку обіймав позивач до звільнення, - а саме посада заступника начальника Закарпатської митниці.
Оскільки позивач перед незаконним звільненням перебував на посаді заступника начальника Закарпатської митниці ДФС, то з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та рівнозначності посад такий підлягає поновленню на посаді заступника начальника Закарпатської митниці.
В іншій частині судове рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 з 03 червня 2021 року на займаній до звільнення посаді заступника начальника Закарпатської митниці ДФС, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги Закарпатської митниці Держмитслужби не спростовують висновків суду, доводи апеляційної скарги Закарпатської митниці Держмитслужби є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції частково відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає зміні резолютивної частини.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №260/2642/21 - змінити, та пункт 4 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:
Поновити з 03 червня 2021 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на державній службі, на посаді заступника начальника Закарпатської митниці (відокремленого підрозділу Державної митної служби, код ЄДРПОУ - ВП 43985560, вул. Собранецька, 20, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000).
В решті рішення залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Р. Й. Коваль  	

Повний текст постанови складено 08.04.2022 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду