УХВАЛА

07 лютого 2022 року 
м. Київ

cправа №  922/2254/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:                   Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 і 
рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2021 у справі

за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради

до Приватного підприємства "Вікторія"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, 

про стягнення 146 440,75 грн,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2022 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 (повний текст складено 20.12.2021) і рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2021 у справі №  922/2254/19, подана 10.01.2022 через засоби поштового зв`язку.
Перевіривши матеріали касаційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в частині 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України, за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 15 цього Кодексу суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Так, за змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України  для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2)  справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову в цій справі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог є стягнення 146 440,75 грн, що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2019 - 192 100,00 грн).

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури обґрунтовує необхідність відкриття касаційного провадження тим, що справа №  922/2254/19 має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Скаржник вважає, що на цей час не сформовано єдиної правозастосовчої практики у справах щодо стягнення коштів за користування земельними ділянками за договорами оренди у зв`язку із скасуванням судами податкових повідомлень-рішень органів Державної податкової служби України, Великою Палатою Верховного Суду не висловлено правову позицію з приводу порядку стягнення таких коштів.

Крім того, на думку прокурора, справа №  922/2254/19 становить значний суспільний інтерес, оскільки її предметом є спір щодо законності засад землекористування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,0532 га вартістю 1,3 млн. гривень. Як зазначає скаржник, суспільний інтерес у цій справі обумовлюється необхідністю відновлення законності у сфері землекористування та стосується інтересів суб`єкта права загальнодержавної власності - Українського народу. Заступник керівника Харківської обласної прокуратури вважає, що в умовах особливої правової охорони землі як основного національного багатства, принципу платних засад землекористування, загальнодержавної економічної кризи, цей спір має значний суспільний інтерес та виняткове значення для Харківської міської ради та територіальної громади міста, оскільки наявність такого судового рішення призводить до ненадходження значних сум коштів до місцевого бюджету, а також зумовлює протиправну впевненість інших користувачів земельних ділянок про відсутність обов`язку сплачувати кошти за використання землі у розмірі, визначеному у договорі. Прокурор посилається на те, що перегляд, на його думку, незаконних судових рішень у цій справі сприятиме подальшому припиненню та запобіганню порушенням і дотриманню в майбутньому суб`єктами господарювання прав та інтересів територіальної громади міста Харкова, сприятиме значному зміцненню матеріальної основи місцевого самоврядування, створить в Українського народу відчуття впевненості у спрямованості дій держави на зміцнення економічного добробуту країни.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури щодо необхідності відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не є належним чином обґрунтованими, тому відсутні підстави для висновку про можливість відкриття касаційного провадження у цій справі, зважаючи на таке.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України"). Поряд із цим використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з особливого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Касаційний господарський суд зазначає, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". 

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на велику кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.

Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики, невизначеність правових питань на нормативному рівні, необхідність застосування аналогії закону чи права, вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Однак скаржник не навів кількісних та якісних показників щодо наявності виключної правової проблеми, вирішення якої має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 

Крім того, доводи заявника про те, що справа №  922/2254/19 становить значний суспільний інтерес та виняткове значення для Харківської міської ради не дають підстав для такого висновку. Висновки судів попередніх інстанцій про відсутність у відповідача заборгованості з орендної плати ґрунтуються на наданій Головним управлінням ДПС у Харківській області інформації щодо Приватного підприємства "Вікторія" і мають юридичне значення саме для сторін у цій справі. З огляду на наведене, необґрунтованими є посилання прокурора на те, що перегляд судових рішень у цій справі сприятиме подальшому припиненню, запобіганню порушенням і дотриманню в майбутньому суб`єктами господарювання прав та інтересів територіальної громади міста Харкова. 

До того ж, зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення результату розгляду справи судом, проте незгода з рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність.

Таким чином, касаційна скарга заступника керівника Харківської обласної прокуратури не містить належного обґрунтування наявності умов, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а суд з власної ініціативи таких умов також не вбачає. З огляду на зазначене підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі немає.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2021 у справі №  922/2254/19, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 232, 234, 287, 293, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.          Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2021 у справі №  922/2254/19.

2.          Матеріали касаційної скарги повернути заступнику керівника Харківської обласної прокуратури.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не  підлягає.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          Т. Б. Дроботова

                                                                                                                   Ю. Я. Чумак