ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16403/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Судді-доповідача                    Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                 Пилипенко О.Є., Федотова І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - відповідач, апелянт, ГУ ПФУ у м. Києві), у якому просила: 
- визнати рішення №2600-0314-8/43341 від 03.04.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправним щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах і зарахувати період роботи з 22.08.1992 року по 30.06.1993р. до пільгового стажу, зарахувати період навчання з 01.09.1978р. по 24.07.1981р. до загального стажу роботи, які дають право на призначення пільгової пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву про призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2021 року позов задоволено повністю. 
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.04.2020 №2600-0314-8/43341 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно є протиправним.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.  
В апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що до пільгового стажу  не враховано період із 28.08.1992 по 30.06.1993, оскільки наказом про відсумки атестації робочих місць від 28.09.1994 №248 було атестовано робоче місце машиніста крану, зайнятого на шихтовому вдорі сталеплавільного цеху.
Як зазначається апелянтом, у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списокм № 2 згідно заяви від 31.01.2020 № 1978 було відмовлено з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу. 
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першох інстанції прийнятоз порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішння справи в цілому. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом №2600-0314-8/43341 від 03.04.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу у призначені вказаної пенсії, оскільки відповідно до наданих до заяви документів загальний страховий стаж позивача складає 31 рік 7 місяців 29 днів, в тому числі робота за списком №2 становить 5 років 5 місяців 6 днів. До загального страхового стажу не зарахований період навчання, оскільки не прослідковується зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .
До пільгового стажу не враховано період з 22.08.1992 по 30.06.1993, оскільки наказом про підсумки атестації робочих місць від 29.08.1994 №248 було атестовано робоче місце машиніста крану, зайнятого на шихтовому дворі сталеплавільного цеху.
Оскільки відсутній необхідний пільговий стаж роботи, у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно заяви від 31.01.2020 №1978 позивачу відмовлено. 
Додатково повідомлено, що пільговий стаж роботи за списком №2 (5 років 5 місяців 6 днів), дає право позивачу на зниження пенсійного віку на 2 роки.
Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернулася із адміністративним позовом до суду.
Статтею 46 Конституції України  передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачено у  Законі України від    09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (далі -Закон №1058-IV).
Згідно частини першої статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим  Законом  та досягли встановленого цим  Законом  пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у  статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до  статті 9 Закону № 1058  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону № 1058  встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Відповідно до частини першої  статті 114 Закону № 1058  право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм  статті 28 цього Закону.
Пунктом 2 частини другої  статті 114 Закону № 1058  передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої  статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, останній мав загальний страховий стаж більше 30 років, що відповідачем, власне, не заперечується.
Щодо наявності необхідного пільгового стажу, варто зазначити наступне.
Відповідно до  статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788  (далі - Закону № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637  (далі - Порядок №637; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із пунктом 20 вищенаведеного Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Так, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач в період з 22.08.1992 по 30.06.1993 працював на посаді машиніста крану, зайнятого на шихтовому дворі у копровому та сталеплавильному цеху ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод».
Крім того, із наявної в матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, зокрема, що позивач з 21.10.1991 по 05.02.1998 працював машиністом крану, зайнятого на шихтовому дворі у копровому та сталеплавильному цеху ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод».
Однак, відповідач період роботи позивача з 22.08.1992 по 30.06.1993 не врахував до пільгового стажу, оскільки наказом про підсумки атестації робочих місць від 29.08.1994 №248 було атестовано робоче місце машиніста крану, зайнятого на шихтовому дворі сталеплавільного цеху.
Як вбачається з матеріалів справи, копією довідки ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» від 16.08.2017 №71 підтверджено у позивача наявність трудового стажу за період з 21.10.1991 по 30.06.1993 для призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки за вказаний період позивач працював на посаді машиніста крану, зайнятого на шихтовому дворі у копровому цеху, що передбачено Списком 2 розділом ХІV підрозділом 1а.2150100а-13790. Атестація робочого місця: наказ №248 від 29.08.1994.
Пунктом 3 Порядка застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажа роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого    наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажа роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Відповідно до пункту 4.2 цього Порядка результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажа, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядка № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядка проведення атестації робочих місць) до стажа, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядка.
Пунктом 10 Порядка № 383 установлено, що для підтвердження стажа роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядка підтвердження наявного трудового стажа для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого    постановою Кабінета Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637    (далі - Порядок № 637).
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажа приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим    постановою Кабінета Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442  (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядка № 442 та підпунктом 1.5 пункта 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення    встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за    статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядка № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядка № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядка № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 29 Кодексу законів про працю України  (далі -  КЗпП України  до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Частинами першою та другою  статті 153 цього Кодексу    установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до частини першої  статті 7 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року №2694-ХІІ    працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Отже, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункта «а» статті 13 Закону України № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
Відповідно до частини першої  статті 8 Конституції України    в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості    закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
В разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажа роботи на таких посадах до спеціального стажа, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1, відповідно до пункта «а»    статті 13 Закону України №1788-ХІІ.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць    власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що не проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за такі дії покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі №21-307а14 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а.
Стосовно доводів апелянта щодо неврахування періоду навчання до загального страхового стажу через те, що зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 не прослідковується, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення пільгової пенсії нею до заяви були додані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт/посвідка; трудова книжка або документи про стаж; диплом (свідоцтво, атестат) про навчання; довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення; довідка про відкритий рахунок в банку; інші документи (копії наказів); свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб.
Крім того, позивачем було надано оригінал Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого прізвище позивача до шлюбу - ОСОБА_4 , а після укладення шлюбу - ОСОБА_2 та надано свідоцтво про укладання шлюбу   НОМЕР_2 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що свідчить про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .
Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази спростовують твердження відповідача про те, що зміна прізвища позивача не прослідковується. 
Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного, суд першої  інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій справі.
Відтак, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2021 року- без змін.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2021 року у справі № 640/16403/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя-доповідач                                                                 О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          І.В. Федотов