Дата документу 15.02.2022 Справа № 325/369/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/854/22                                        Головуючий у 1-й інстанції: Васильцова Г.А.
Є.У.№ 325/369/21                                                Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В.,
                      Маловічко С.В.,
секретар:         Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТІС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2021 року, 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «АГРОТІС» заборгованості за договором позики у сумі 10 000 000,00 грн. Зазначав, що 06 січня 2020 року між ним та ТОВ «АГРОТІС» в особі директора ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого він передав останньому грошові кошти у розмірі 10 000 000 грн. зі строком повернення до 04 січня 2021 року. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у визначений договором строк борг не повернув, просив про задоволення позову з підстав, передбачених ст. ст.1046, 1047 ЦК України. 
Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано до суду належних, достатніх та допустимих доказів того, що він на виконання договору позики передав кошти відповідачу, а відповідач їх отримав. 
В апеляційній скарзі про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовуОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, підписаною директором товариства ОСОБА_2 . Недотримання товариством спеціальних правил обліку та прийняття грошових коштів від фізичних осіб є підставою притягнення ТОВ «АГРОТІС» до адміністративної відповідальності та не може бути підставою для відмови у задоволені позову про стягнення боргу за договором позики. Розписка про отримання грошових коштів є доказом укладання між сторонами по справі договору позики. Вважає, що позивачем надані належні і допустимі доказі на підтвердження джерела походження коштів. В суді першої інстанції відповідач визнавав позов, сторони зверталися до суду із заявою про затвердження мирової угоди, що спростовує висновки суду про недоведеність позову. Неповернення грошових коштів ТОВ «АГРОТІС» порушує права позивача, які мають бути відновлені рішенням суду.
Відповідач ТОВ «АГРОТІС» і третя особа ОСОБА_2 , які 24 січня 2022 року отримали копію ухвали про відкриття апеляційного провадження з апеляційною скаргою і повістку про виклик у судове засідання відзив на апеляційну скаргу не надали. У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кошти за договором позики товариство не отримувало, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження джерела походження грошових коштів, факту передачі їх юридичній особі у порядку, передбаченому Положенням про ведення касових операцій у національній валюті. 
В засідання апеляційного суду представник відповідача ТОВ «АГРОТІС» і третя особа ОСОБА_2 не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли.
Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача і третьої особи. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малюка В.С., заперечення представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Буряка О.Г., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом установлено, що позивачем на підтвердження укладення договору позики надано Договір позики від 06 січня 2020 року та розписку від 06 січня 2020 року про отримання коштів ТОВ «АГРОТІС» в особі директора Чубенка О.В. за підписом ОСОБА_2 .
Зі змісту договору позики від 06 січня 2020 року відомо, що сторонами договору є фізична особа ОСОБА_1 (позикодавець) та ТОВ «АГРОТІС» в особі директора Чубенка О.В., який діє на підставі Статуту (позичальник).
Предметом договору є грошові кошти у розмірі 10 000 000 (десять мільйонів)грн.
Відповідно до п. 2.1 договору, позика надається у строк до 04 січня 2021 року та згідно п. 4.1 позичальник зобов`язався протягом 10 робочих днів з дня закінчення строку, повернути грошові кошти у сумі 10 000 000 грн.
Пунктом 3.1 Договору, грошові кошти за позикою надаються у готівковій формі.
ТОВ «АГРОТІС» діє на підставі Статуту, який визначає порядок організації, діяльності та ліквідації товариства.
Відповідно до п. 1.3 Статуту, засновниками Товариства засновниками та його учасниками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 – треті особи у справі.
Пунктом 7.1 Статуту визначено, що вищим органом Товариства є загальні Збори Учасників. Відповідно до п. 7.12 виконавчим органом Товариства є Директор, який має право на вчинення дій, зазначених в п. 7.13.
В суді першої інстанції представник ТОВ «АГРОТІС» не заперечував факту підписання договору позики та отримання коштів від позивача готівкою у сумі 10 000 000 грн., які були необхідні товариству для придбання сільськогосподарської техніки.
На підтвердження вказаного суду буди надані оригінал розписки про отримання коштів ТОВ «АГРОТІС» в особі директора Чубенка О.В., в якій зазначено, що розписка надана директором ТОВ «АГРОТІС» ОСОБА_2 власноручно;  платіжні доручення № 11362 від 03 грудня 2020 року на суму 1 500 947,14 грн. – попередня оплата за зернозбиральний комбайн «LEXION 8700», де платником зазначений ТОВ «АГРОТІС», отримувачем ТОВ «ТЕХНІК МАШИНЕС ІНТЕРНЕШЕНЕЛ»; та платіжне доручення № 11362 від 07 грудня 2020 року на суму 11 817 196,46 грн. – попередня оплата за зернозбиральний комбайн «LEXION 8700», де платником зазначений ТОВ «АГРОТІС», отримувачем ТОВ «ТЕХНІК МАШИНЕС ІНТЕРНЕШЕНЕЛ».
Підставою звернення до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 вказав не виконання ТОВ «АГРОТІС» в особі директора Чубенка О.В. обов`язку із повернення взятих у позику грошових коштів.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів закріплена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Тобто, факт підписання сторонами договору, без передання грошей або речей, не породжує у позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Відповідно до частин першої, другої статті 1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть проводитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, проводяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть проводитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.
Отже, стосовно юридичних осіб діють спеціальні правила обліку та прийняття грошових коштів від інших осіб, зокрема й фізичних.
Документальне оформлення позики залежить від форми, в якій вона надається: безготівковим шляхом; готівковими коштами.
Згідно з пунктами 3.1, 3.3 Договору позики від 06 січня 2020 року грошові кошти за позикою надаються у готівковій формі та мають бути надані в день підписання договору. Позичальник складає розписку про отримання грошових коштів та передає її позикодавцю. 
Розпискою від 06 січня 2020 року ОСОБА_2 як директор товариства підтвердив факт отримання від ОСОБА_1 10 000 000 грн. 
При розрахунках за договором позики в безготівковій формі позикодавець оформляє звичайне платіжне доручення. Операції з перерахування/надходження грошових коштів в бухгалтерському обліку позикодавця/позичальника відображаються на підставі відповідних банківських виписок.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції посилався на недоведеність позивачем виконання ним договору позики, зокрема факту передачі відповідачу грошової суми у розмірі 10 000 000,00 гривень.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на те, що стосовно юридичних осіб діють спеціальні правила обліку та прийняття грошових коштів від інших осіб, зокрема й фізичних. 
Вказана позиція узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №757/42123/15-ц (провадження №61-21263 св 18), 25 березня 2020 року у справі №569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 10 лютого 2021 року у справі №489/3688/15-ц (провадження №61-18912 св19).
Відповідно до п. 3. 1 Статуту ТОВ «АГРОТІС» товариство є юридичною особою, має самостійний баланс, поточні та інші рахунки у банківських установах, печатку, штампи зі своєю назвою та реквізити. 
Укладаючи угоду з юридичною особою, позивач мав передбачити, що стосовно юридичних осіб діють спеціальні правила обліку та прийняття грошових коштів від інших осіб, зокрема й фізичних.
Документальне оформлення договору позики залежить від форми, в якій вона надіється: безготівковим шляхом; готівковими коштами. 
При розрахунках за договором позики в безготівковій формі позикодавець оформляє звичайне платіжне доручення. Операції з перерахування/надходження грошових коштів в бухгалтерському обліку позикодавця/позичальника відображаються на підставі відповідних банківських виписок.
Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою НБУ від 29 грудня 2017 р. № 148 (станом на січень 2020 року) передбачено, що воно розроблено відповідно до Закону України «Про Національний банк України» і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.
У цьому положенні визначено, що касовий ордер – первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.
Згідно до пункту 4 розділу ІІ Положення №148, суб`єкти господарювання, які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов`язаннями, що виникають у господарських відносинах, у безготівковій формі, а також у готівковій формі з дотриманням обмежень та в порядку, установленому законодавством України.
Пунктом 5 розділу ІІ Положення передбачено, що суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.
Суб`єкти господарювання здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.
Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Положення, суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: - між собою — у розмірі до 10 тис. грн включно; - з фізичними особами — у розмірі до 50 тис. грн. включно.
Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської фінансової установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується.
Готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі.
Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, передбачених Положенням №148, на підтвердження того, що отримані ТОВ «АГРОТІС» від ОСОБА_1 у позику грошові кошти у в сумі 10 000 000 грн. були оприбутковані згідно Положенню про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою НБУ від 29 грудня 2017 р. № 148.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту отримання товариством коштів за договором позики.
Такий висновок відповідає висновкам про застосування статей 1046,1047,187 ЦК України, викладеним у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 травня 2020 року у справі № 756/11048/18 (провадження № 61-11719св19).
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.
Платіжні доручення від 04 і 07 грудня 2020 року про переказ товариством «АГРОТІС» грошових коштів для придбання сільськогосподарської техніки не є належним і допустимим доказом на підтвердження факту передачі позикодавцем товариству у січні 2020 року грошових коштів за договором позики і облік цих коштів у відповідності до Положенню про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою НБУ від 29 грудня 2017 р. № 148.
Визнання відповідачем позову, звернення до суду із заявою про затвердження мирової угоди , за умовами якої в рахунок погашення боргу у власність позивача підлягали передачі 10 одиниць рухомого і 36 об`єктів нерухомого майна товариства, не спростовують висновків суду про недоведеність факту передачі грошових коштів за договором позики.
ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого права в інший спосіб, пред`явивши вимоги до особи, яка фактично порушила його права.
Отже апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не встановлено.
Докази та обставини, на які посилається позивач у своїй апеляційній скарзі, були предметом дослідження і аналізу суду першої інстанції і додаткового правового обґрунтування не потребують.
Керуючись ст. ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

 ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанов складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

С.В. Маловічко