УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 2/2218/297/11
Провадження № 22-ц/4820/1977/21
Категорія: ухвала
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Філіпчук О.В.
за участю представника Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Козія Т.В., представника стягувача АТ «Ощадбанк» Огородника В.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2/2218/297/11 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фурман Вадим Васильович на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2021 року (суддя Козак О.В., повне судове рішення складено 05 жовтня 2021 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними рішення та бездіяльність державного виконавця, зобов`язання здійснити виконавчі дії.
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 вказувала, що 18.04.2019 головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Хмельницькому Козієм Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58925162 на підставі виконавчого листа №2-297/11, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 06.04.2018 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури ВП за початковою ціною 631 403 грн. 07 травня 2021 року скаржниця звернулася з клопотанням до Другого ВДВС у м. Хмельницькому про залучення до участі у виконавчих діях суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання, для визначення ринкової вартості майна, оскільки від дати визначення вартості оцінки квартири, що зазначена у рішенні суду минуло три роки, що обумовлює можливість зміни вартості такого майна за цей період. Проте, в задоволені цього клопотання ОСОБА_1 було відмовлено. У зв`язку із чим, остання просила суд задовольнити скаргу на дії головного державного виконавця Другого ВДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козія Т.В., визнати неправомірними рішення та бездіяльність державного виконавця, що оформлені листом від 24.05.2021 №33201 щодо відмови в задоволені клопотання у відношенні здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні №58925162 направлених на визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати посадових осіб Другого ВДВС здійснити виконавчі дії у виконавчому провадженні №58925162 направлені на визначення дійсної ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 .
       Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що судом першої інстанції були проігноровані висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 21.03.2018 у справі №235/3619/15, де вказується, що виходячи із змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому виражені визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст. 38 цього Закону. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. 
Апелянтка звертає увагу суду на те, що від дати визначення вартості оцінки квартири, що зазначена у рішенні суду минуло більше трьох років, що обумовлює можливість зміни вартості такого майна за цей період. Разом з тим, згідно висновку експерта №526/017 від 29.01.2018 ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 складає 631 403 грн, проте суд першої інстанції не дослідив термін дії цього висновку. Апелянтка вважає, що суд формально підійшов до розгляду скарги зазначивши, що скаржником не додано доказів про збільшення вартості майна, суд не дослідив матеріали справи, в яких наявне клопотання ОСОБА_1 від 07.05.2021 про залучення до участі у виконавчих діях суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості майна. 
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Банк вказує, що апелянткою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду. Банк вважає, що посилання апелянтки на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 21.03.2018 у справі №235/3619/15, від 03.07.2019 у справі №521/10445/15 та постанові Верховного Суду від 19.10.2020 не заслуговують на увагу, оскільки стосуються застосування норм права у інших правовідносинах. Банк зазначає, що по своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів сторони виконавчого провадження є неприпустимим. 
Представник Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Козій Т.В. та представник стягувача АТ «Ощадбанк» Огородник В.В. проти апеляційної скарги заперечили, просять оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Скаржниця ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України). 
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на суму 301 907,54 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 1820 грн судових витрат.
Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 березня 2018 року в справі № 2-297/11 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2011 року змінено в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №12 від 18 квітня 2007 року у сумі 301 907,54 грн (із них: залишок кредиту - 229 773 грн; нараховані та несплачені проценти - 43 849,10 грн; нарахована пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 15 квітня 2010 року по 24 листопада 2010 року - 28 285,44 грн) звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 631 403 грн. В решті рішення залишено без змін.
На виконання вищевказаної постанови Апеляційного суду Хмельницької області Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 06.04.2018 видано виконавчий лист (т.1 а.с.208).
18.04.2019 Головним державним виконавцем Другого ВДВС м. Хмельницькому Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козієм Т.В. відкрито виконавче провадження ВП №58925162 з виконання виконавчого листа №2-297/11, виданого 06.04.2018 (т.1 а.с.233).
22.04.2021 Головним державним виконавцем Другого ВДВС м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козієм Т.В. проведено опис та арешт майна боржника квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.234-236).
05.05.2021 ОСОБА_1 подала до Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) клопотання про залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для визначення ринкової вартості майна, оскільки на час здійснення дій з реалізації вартість нерухомого майна, на яке звертається стягнення, визначеного в ухвалі суду значно змінилась (т.1 а.с.237).
З листа Другого ВДВС м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 24.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у залученні до участі у виконавчих діях суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для оцінки описаного майна з посиланням на п.21 Розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. за № 512/5, згідно якого якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду і виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна (т.1 а.с.238).
Звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 посилалася на те, що державним виконавцем порушені вимоги чинного законодавства щодо визначення дійсної вартості майна та не вжито заходів для оцінки такого майна для здійснення його продажу, адже від дати визначення вартості оцінки квартири, що зазначена у рішенні суду, минуло більше трьох років, що обумовлює можливість зміни вартості такого майна за цей період. 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що скаржницею, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження того, що зазначена в рішенні суду початкова ціна вартості предмета іпотеки змінилась на час звернення стягнення на вказане майно та відповідно державним виконавцем порушено її права під час виконання судового рішення, що набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.
Судова колегія погоджується із такими висновками суду, адже вони узгоджуються із нормами процесуального права та підтверджуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції застосовані не ті норми матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, не досліджено термін дії висновку експерта №526/017 від 29.01.2018 та те, що від дати визначення вартості оцінки квартири минуло більше трьох років, що обумовлює можливість зміни вартості майна за цей період є такими, що не заслуговують на увагу.
Так, згідно положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 18 зазначеного Закону (в редакції на час виникнення спірних відносин) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Положеннями ст. 39 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час ухвалення Апеляційним судом Хмельницької області 16.03.2018 постанови по справі № 2/297/11) визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються серед іншого: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 № 2831/5 (в редакції на час виникнення спірних відносин) реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна. Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).
Згідно п.21 Розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5, якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна
Враховуючи, що початкову ціну для реалізації іпотечного майна, власником якого є скаржниця і на яке судом звернуто стягнення визначена постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 березня 2018 року, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дії державного виконавця про відмову у клопотанні боржниці про залучення до участі у виконавчих діях суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для оцінки описаного майна відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на вищенаведене, посилання апелянтки на те, що висновок експерта №526/017 від 29.01.2018 є дійсним шість місяців відповідно до ч. 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», а тому судом першої інстанції застосовані невірні норми матеріального права є такими, що не заслуговують на увагу.
Оцінюючи аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду скарги, не дослідив матеріали справи, в яких наявне клопотання ОСОБА_1 від 07.05.2021, адресоване Другому ВДВС у м. Хмельницькому про залучення до участі у виконавчих діях суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для визначення ринкової вартості майна, апеляційний суд їх вважає їх безпідставними, оскільки ці докази були предметом дослідження суду першої інстанції, яким у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України судом в сукупності із іншими доказами, дано оцінку. І ці доводи зводяться до незгоди апелянтки із оцінкою доказів судом першої інстанції.
А посилання ОСОБА_1 на постанови Верховного Суду у справах №235/3619/15 від 21.03.2018, №521/10445/15 від 03.07.2019 не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки стосуються застосування норм права у інших правовідносинах. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду. 
Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фурман Вадим Васильович залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 грудня 2021 року.

Судді                                                                А.П. Корніюк

                                                       І.В. П`єнта

                                                       О.І. Талалай