Постанова
Іменем України
 
26 січня 2022 року
м. Київ
справа № 2-119/12
провадження № 61-10330св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
заявник - Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції 
(м. Хмельницький),
заінтересовані особи:  ОСОБА_1 , акціонерне товариство «Кристалбанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1   - адвоката Примака Валентина Михайловича, Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на ухвалу Корольовського районного суду 
м. Житомира від 08 лютого 2021 року у складі судді Драча Ю. І. та постанову Житомирського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,

 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст заяви
У вересні 2020 року Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) (далі - Корольовський ВДВС у м. Житомирі) звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.
Заява мотивована тим, що на примусовому виконанні в Корольовському ВДВС у м. Житомирі перебуває зведене виконавче провадження ВП 
№ 53890823 від 05 травня 2017 року, до складу якого входить 3 виконавчих провадження про стягнення із ОСОБА_1 на користь юридичних осіб заборгованості на загальну суму 4 617 386,29 грн.
11 січня 2018 року до відділу ДВС боржником ОСОБА_1 надано заяву, відповідно до якої він просить звернути стягнення на нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 . Також боржником надано технічну документацію на квартиру АДРЕСА_2 , проте право власності на нежитлові приміщення, що знаходяться за цією ж адресою, за ним в установленому Законом порядку не зареєстровані, що унеможливлює звернення стягнення на вищевказане майно. 
Зважаючи на вищевикладене, а також зазначаючи, що на даний час виконати рішення суду немає можливості, просить заяву задовольнити та надати дозвіл державним виконавцям Корольовського ВДВС у м. Житомирі на звернення стягнення на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення, прибудовані до житлового будинку (№№ 4-9, 4-10, 4-11), літ. «А», стіни з термоблока, загальною площею 193,00 кв. м, що знаходяться за адресою: 
АДРЕСА_1 , які перебувають в іпотеці АТ «Кристалбанк», у межах виконання зведеного виконавчого провадження № 53890823.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 08 лютого 
2021 року в задоволенні заяви відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що стіни між житловим та нежитловим приміщеннями за вказаною адресою знесені, у зв`язку з чим неможливо встановити межі квартири та самовільних прибудов. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення, прибудовані до житлового будинку за адресою: 
АДРЕСА_1 , не зареєстровано.
Таким чином, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не вказано, яким чином буде звернено стягнення на нежитлові приміщення, враховуючи, що вони не відокремлені від житлових.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Житомирського апеляційного суду від 26 травня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Корольовського ВДВС у м. Житомирі залишено без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду 
м. Житомира від 08 лютого 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що головними умовами для задоволення подання виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є такі: здійснення усіх передбачених Законом заходів для належного виконання судового рішення; відсутність у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача; наявність належних доказів, які підтверджують факт, що нерухоме майно за боржником не зареєстроване; наявність належних доказів, які підтверджують факт, що боржник є володільцем майна; у випадках, передбачених законодавством, майно введено в експлуатацію.Проте, в даному випадку державним виконавцем існування всіх зазначених підстав не доведено, тому вирішення питання про звернення стягнення на спірний об`єкт нерухомості є передчасним.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
У червні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката 
Примака В. М. на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира 
від 08 лютого 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 26 травня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Примака В. М., витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
Крім того, у червні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Корольовського ВДВС у місті Житомирі на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира 
від 08 лютого 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 26 травня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Корольовського ВДВС у місті Житомиріі надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Примак В. М., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі 
№ 676/1314/19, провадження № 61-16321св19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що саме нерухоме майно по АДРЕСА_1 загальною площею 193,00 кв. м, на яке просить звернути стягнення органи Корольовського ВДВС у м. Житомирі, є предметом договору іпотеки, і відповідно на це нерухоме майно є наявна відповідна технічна документація, тобто на це приміщення можливо звернути стягнення.
У касаційній скарзі Корольовський ВДВС у місті Житомирі, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, зокрема суди не надали належної оцінки наданим державним виконавцем доказам наявності у боржника нерухомого майна, не зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Касаційна скарга Корольовського ВДВС у місті Житомирімотивована тим, що в даному випадку вирішення питання про звернення стягнення на належні боржникові нежитлові приміщення полягає у наданні дозволу на звернення стягнення на дане нерухоме майно, що перебуває в іпотеці АТ «Кристалбанк» та не зареєстроване у відповідному порядку.
Враховуючи, що на момент звернення до суду з поданням у боржника відсутні кошти на рахунках, рухоме та нерухоме майно, на яке можна було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу перед стягувачами, проте боржник має на праві власності вказане вище нерухоме майно, державну реєстрацію якого він не здійснив (не відновив) після скасування рішення Постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 08 серпня 2007 року, вважає за можливе задовольнити заяву, що створить умови для виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира, на підставі якого і існує виконавче провадження, в межах якого подана заява.
Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не подані
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на примусовому виконанні в Корольовському ВДВС у місті Житомирі перебуває зведене виконавче провадження № 53890823 від 05 травня 2017 року, до складу якого входить три виконавчих провадження про стягнення із ОСОБА_1 на користь юридичних осіб заборгованості на загальну суму 4 617 386,29 грн.
Виконавче провадження № 35977217 з виконання виконавчого листа 
№ 2-119/12, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 
18 грудня 2012 року про стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору №014/0911/82/116599 від 22 серпня 2007 року в розмірі 120 583,46 доларів США, що еквівалентно 955 684,21 грн.
Виконавче провадження № 35977524 з виконання виконавчого листа 
№ 2-119/12, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 
18 грудня 2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитному договору №014/0911/74/109797 від 16 травня 2007 року в розмірі 204 305,68 доларів США, що еквівалентно 1 830 851,04 грн.
Виконавче провадження № 35977810 з виконання виконавчого листа 
№ 2-119/12, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 
18 грудня 2012 року про стягнення із ОСОБА_1 , ПП «Ріел-Сервіс» на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № Z012/110/320 від 31 липня 2008 року в розмірі 229 148,54 доларів США, еквівалентно 1 830 851,04 грн.
18 січня 2013 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження за вказаними виконавчими листами.
05 травня 2017 року державним виконавцем винесена постанова про об`єднання виконавчих проваджень № 35977217, № 35977524, № 35977810 у зведене виконавче провадження № 53890823.
19 грудня 2017 року державним виконавцем винесено постанови про заміну стягувача по виконавчим провадженням № 35977524 та № 35977810, відповідно до яких стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» замінено на його правонаступника ПАТ «Кристалбанк».
10 січня 2018 року державним виконавцем направлено запит до КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» Житомирської обласної ради про реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» Житомирської обласної ради від 15 січня 2018 року запитувана інформація міститься у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, доступ до якого у підприємства відсутній.
10 січня 2018 року державним виконавцем направлено запит до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області про наявність дозволу на будівництво нежитлових приміщень, прибудованих до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з відповіді Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 19 січня 2018 року в Управлінні відсутня інформація про видачу дозволу на будівництво нежитлових приміщень, прибудованих до житлового будинку за адресою: 
АДРЕСА_1 .
11 січня 2018 року до відділу ДВС боржником ОСОБА_1 надано заяву, відповідно до якої він просить звернути стягнення на нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 . Боржником надано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 .
06 квітня 2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: 
АДРЕСА_1 , про що складено відповідний Акт, відповідно до якого за цією адресою знаходиться приміщення магазину, що складається з 2-х поверхів та повністю переобладнано. Стіни знесено, у зв`язку з чим межі квартири та самовільних прибудов встановити не можливо.
17 липня 2018 року державним виконавцем проведено опис нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено постанову, відповідно до якої описана квартира АДРЕСА_2 складається 
з 3-х жилих кімнат та службових приміщень загальною площею 66,20 (кв. м), житлова площа 38,5 (кв. м) та нежитлові приміщення, прибудовані до житлового будинку, загальною площею 193,00 (кв. м). Приміщення складається з 2-х поверхів та обладнано під магазин. Стіни знесено, у зв`язку з чим межі квартири та самовільних прибудов встановити неможливо. Відповідальним зберігачем описаного майна призначений ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , про кримінальну та матеріальну відповідальність попереджений.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення, прибудовані до житлового будинку за адресою: 
АДРЕСА_1 , не зареєстровано, у зв`язку з чим дане нерухоме майно не було передано на реалізацію.
16 січня 2020 року на електронну адресу Корольовського ВДВС у місті Житомирі надійшла заява від АТ «Кристалбанк» №16.01.202/12, відповідно до якої банк повідомляє наступне: 08 серпня 2019 року АТ «Кристалбанк» було звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки; 30 серпня 2019 року на підставі договору іпотеки від 16 травня 2007 року АТ «Кристалбанк» набуто у власність нерухоме майно, а саме: квартира 
АДРЕСА_3 .
У зв`язку із зверненням стягнення на нерухоме майно було здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором 
№ 014/0911/74/109797 від 16 травня 2007 року у розмірі 1 067 452,44 грн.
З матеріалів справи вбачається, що право власності на нежитлові приміщення було набуто ОСОБА_1 на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» 
від 08 серпня 2007 року по справі №ПВ-50/15/07. Згідно вищезазначеного рішення «легалізовано самочинне будівництво прибудованих до житлового будинку нежитлових приміщень площею 193,0 кв. м» (приміщення за № №4-9, 4-10, 4-11), які розташовані в АДРЕСА_1 , та визнано право власності за ОСОБА_1 на прибудовані до житлового будинку нежитлові приміщення (приміщення за №№ 4-9 пл. 15,6 кв. м, 4-10 пл. 
39,4 кв. м, 4-11 пл. 138,0 кв. м) загальною площею 193,0 кв. м по АДРЕСА_1 .
Однак вказане рішення було скасовано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2010 року по справі № 2-2988/2010.
Таким чином, право власності на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , не визнане і не зареєстроване в установленому Законом порядку за боржником. Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 04 вересня 2020 року.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;  4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Відповідно пункту 3 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
У статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець визначив, у якому порядку звертається стягнення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи.
Частинами третьою-четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Згідно з вимогами частини десятої - одинадцятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.
Системне тлумачення статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», статті 440 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що виконавець має право звернутися до суду з поданням у випадку, якщо наявне нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за боржником. При цьому під нерухомим майном слід розумітиземельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Останні можуть виступати об`єктами права.
Разом з тим, об`єкти самочинного будівництва, хоча й розташовані на земельній ділянці і їх переміщення є неможливим, однак, оскільки вони зведені з порушенням встановленого порядку, тому не можуть вважатися нерухомим майном й, відповідно, виступати об`єктами права власності в розумінні чинного законодавства.
Таким чином, до звернення з відповідним поданням до суду виконавець повинен здійснити всі інші передбачені Законом заходи для належного виконання судового рішення та довести цей факт у суді, а також встановити наявність нерухомого майна у боржника, яке є фактично його власністю, однак право власності зареєстровано за іншою особою. Окрім того, одночасно суд має дослідити факт наявності у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача.
Звертаючись до суду з цим поданням, державним виконавцем зазначено, що судове рішення про стягнення із боржника коштів виконується на даний час лише шляхом проведення відрахувань із пенсії, оскільки право власності на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , не визнане і не зареєстроване в установленому Законом порядку за боржником, у зв`язку з чим дане нерухоме майно не було передано на реалізацію. 
З огляду на вказане просив в межах виконання зведеного виконавчого провадження № 53890823 надати дозвіл державним виконавцям Корольовського ВДВС у м. Житомирі на звернення стягнення на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення, прибудовані до житлового будинку (№№ 4-9, 4-10, 4-11), літ. «А», стіни з термоблока, загальною площею 
193,00 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають в іпотеці АТ «Кристалбанк»,та право власності на які не зареєстроване в установленому законом порядку.
Апеляційний суд, враховуючи обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку виконавець має довести в суді, що спірне нерухоме майно дійсно не зареєстроване за боржником, але при цьому має статус нерухомого майна, тобто може виступати об`єктами цивільного обороту. Підтвердженням цього може бути інформація БТІ, Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна тощо. 
Також виконавець має надати докази того, що боржник фактично є володільцем майна. Підтвердженням може бути свідоцтво про право на спадщину, договір купівлі-продажу нерухомого майна, рішення суду тощо. 
Відповідно до вимог статей 177-179, 182, 331 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. 
Згідно з приписами статті 18 Закону України «Про основи містобудування» закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.
Відповідно до положень пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І?ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачається.
Як було встановлено судами попередніх інстанцій, нежитлові приміщення, з приводу яких державний виконавець звернувся до суду і на які просить звернути стягнення, є самочинним будівництвом та не введені в установленому законом порядку в експлуатацію.
Суд касаційної інстанції погоджується з тим, що головними умовами для задоволення подання виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є такі: здійснення усіх передбачених Законом заходів для належного виконання судового рішення; відсутність у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача; наявність нерухомого майна та належних доказів, які підтверджують факт, що нерухоме майно за боржником не зареєстроване, однак зареєстроване за іншою особою; наявність належних доказів, які підтверджують факт, що боржник є «фактичним» власником майна; у випадках, передбачених законодавством, майно введено в експлуатацію.
Проте державним виконавцем існування всіх зазначених підстав не доведено, що свідчить про відсутність законних підстав для задоволення заяви державного виконавця.
Доводи касаційних скарг про те, що нерухоме майно по 
АДРЕСА_1 загальною площею 193,00 кв. м, на яке просить звернути стягнення органи Корольовського ВДВС у м. Житомирі, є предметом договору іпотеки і на нього наявна відповідна технічна документація, тобто на це приміщення можливо звернути стягнення, є безпідставними, виходячи з наступного.
Як вбачається з договору іпотеки від 31 липня 2008 року нежитлові приміщення належали іпотекодавцю на підставі рішення постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 08 серпня 
2007 року за № ПВ-50/15/07, яке було зареєстроване в КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 10 серпня 2007 року за № 19879392.
Разом з тим, рішенням Богунського районного суду м. Житомира 
від 18 серпня 2010 року рішення постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 08 серпня 2007 року № ПВ-50/15/07 скасовано. Зобов`язано Житомирське обласне державне комунальне підприємство по технічній інвентаризації виключити з реєстру прав власності ОСОБА_1 , як власника прибудованих нежитлових приміщень, які розташовані в АДРЕСА_1 .
Таким чином доводи касаційних скарг не спростовуються висновків апеляційного суду, що спірні нежитлові приміщення є самочинним будівництвом та не введені в експлуатацію в установленому законом порядку, а тому на них не може бути звернено стягнення. 
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 676/1314/19, провадження № 61-16321св19, на яку посилається представник 
ОСОБА_1 - адвокат Примак В. М. у своїй касаційній скарзі, оскільки у вказаній справі було звернено стягнення на майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником, проте вказане майно перебувало у спільній сумісній власності подружжя та було відчужено за договором дарування, який в подальшому рішенням суду визнано недійсним. Враховуючи, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності останнього власника (обдарованого) на спірне домоволодіння не скасовано, а державна реєстрація права власності боржника (співвласника майна, дарувальника) на це майно не відновлена, суди дійшли висновку про можливість задоволення подання державного виконавця. 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Доводи касаційних скарг, які є подібними доводам апеляційних скарг, мотивована відповідь на які надана судом апеляційної інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК Україниу попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК Україниу редакції від 03 жовтня 
2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування законузабезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед закономта правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 
§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказане вище у сукупності, колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій необхідно залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Примака Валентина Михайловича, Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) залишити без задоволення.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 26 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович