ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/9811/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду  України в Дніпропетровській області  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 в адміністративній справі, ухвалене суддею Горбалінським В.В. за позовом ОСОБА_1   до  Головного управління Пенсійного фонду  України в Дніпропетровській області  про   визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
в с т а н о в и В:

У серпні 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просив:             
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 :
1) з 13.08.1986 року по 31.12.1991 року - оператором поста управління, як робітником на обробці, сортуванні, прийманні, здачі, пакетуванні та пакуванні металу на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3 за Списком № 2, затвердженим постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173;
2) з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року - оператором поста управління на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3, за Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи:
1) з 13.08.1986 року по 31.12.1991 року - оператором поста управління, як робітником на обробці, сортуванні, прийманні, здачі, пакетуванні та пакуванні металу на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3 за Списком № 2, затвердженим постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173;
2) з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року - оператором поста управління на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3, за Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з моменту права на її виникнення - з 23 січня 2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 : 1) з 13.08.1986 року по 31.12.1991 року - оператором поста управління, як робітником на обробці, сортуванні, прийманні, здачі, пакетуванні та пакуванні металу на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3 за Списком № 2, затвердженим постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173; 2) з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року - оператором поста управління на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3, за Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи: 1) з 13.08.1986 року по 31.12.1991 року - оператором поста управління, як робітником на обробці, сортуванні, прийманні, здачі, пакетуванні та пакуванні металу на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3 за Списком № 2, затвердженим постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173; 2) з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року - оператором поста управління на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3, за Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 04.06.2020 року, з урахуванням висновків суду.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ЄДРПОУ 21910427) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 560,53 грн. (п`ятсот шістдесят гривень 53 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що питання призначення пенсії на пільгових умовах позивачу регулюється статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої пенсію на пільгових умовах позивачу не можливо призначити.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої         статті 19 Конституції України      органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені      Конституцією      та законами України.
Статтею 46 Конституції України      закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено      Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV   (далі - Закон № 1058-IV).
Частиною першою   статті 114 Закону № 1058-IV      встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за      списком № 1      та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за      списком № 2      виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до      статті 27      та з урахуванням норм      статті 28      цього Закону.
Пунктом другим частини другої   статті 114 Закону № 1058-IV   визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається      працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за      списком № 2      виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Згідно з пунктом «б» частини першої      статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ   (далі - Закон № 1788-ХІІ) в редакції      Закону України від 02.03.2015 р. N 213-VIII   право на призначення пільгової пенсії за віком мають            працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць      - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема,      55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. № 1-р/20   у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності   Конституції України   (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення"   Закону України   „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII (справа № 1-5/2018(746/15)) визнано такими, що не відповідають      Конституції України      (є неконституційними),      статтю 13,      частину другу      статті 14,      пункти „б"-„г"      статті 54 Закону України   „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними   Законом України   „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року      № 213-VIII.
Конституційним Судом України в частинах другої-третьої резолютивної частини рішення встановлено, що стаття 13,      частина друга      статті 14,      пункти „б"-„г"      статті 54 Закону України   „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними   Законом України   „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року      № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня   ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають      стаття 13,      частина друга      статті 14,      пункти „б"-„г"      статті 54 Закону України   „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін   Законом України   „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року      № 213-VIII      для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: (….) б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за      списком № 2      виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах…».
При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни, внесені      Законом України №213-VIII від 02.03.2015 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч. 1      ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є принцип юридичної визначеності.
Відповідно до      статті 151-2 Конституції України      рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Отже, з 23.01.2020 р., дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. в справі № 1-р/2020, діють положення      статті 13 Закону № 1788-ХІІ      в редакції, яка була чинна до внесення змін      Законом № 213-VIII, відносно      право на пільгову пенсію осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Разом з тим, залишилися чинними положення   статті 114       Закону № 1058-IV.
Відтак, з 23.01.2020 р. в Україні існують      два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах, а саме: пункт «б»   статті 13 Закону № 1788-ХІІ   у редакції до внесення змін      Законом № 213-VІІІ      та пункт 2 частини 2      статті 114 Закону № 1058-IV      у редакції      Закону України від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ.
У спірних правовідносинах норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 50 років за пунктом «б»   статті 13 Закону   1788-ХІІ (у редакції до внесення змін      Законом № 213-VІІІ) та 55 років за пунктом 2 частини 2      статті 114 Закону № 1058-IV      у редакції      Закону України від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 р. в зразковій справі № 360/3611/20, якою змінено мотивувальну частину рішення       Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року та викладено її в редакції цієї постанови, а в решті - залишено без змін, зроблено наступний правовий висновок щодо правовідносин, які є аналогічними правовідносинам в цій справі: «…Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення      Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУвстановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін      Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин      Закон № 1788-ХІІ      з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в      рішенні      КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами      Закону № 1788-ХІІ      з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та      Законом            № 1058-ІV      - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.            Таке регулювання порушує вимогу «якості      закону», передбачену      Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод      від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі            № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми      Закону № 1788-ХІІ      з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не      Закону № 1058-ІV.
Тому відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , з посиланням недосягнення нею 57-річного пенсійного віку, визначеного      статті 114 Закону № 1058-ІV,            є протиправною.».
Доводи апелянта про те, що відповідно до      статті 5 Закону № 1058-IV      дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим      Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим      Законом      визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, суд визнає необґрунтованими, адже      Конституція України      не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості      передбачити      законом      заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.
Щодо підстав відмови відповідачем позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах, які зазначені в оскаржуваному рішенні, а саме те, що періоди роботи позивача з 13.08.1986 року по 31.12.1991 року оператором поста управління, як робітником на обробці, сортуванні, прийманні, здачі, пакетуванні та пакуванні металу на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3 та з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року оператором поста управління на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3, не враховуються до пільгового стажу позивача, у зв`язку з не підтвердженням атестації вказаних робочих місць на підприємстві, суд зазначає наступне.
Статтею 62 Закону № 1788-XII    передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах  або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б"    статті 13 Закону № 1788-XII.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць    власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Таким чином, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Вищезазначені висновки також кореспондуються позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 19.02.2020 року по справі 520/15025/16-а.
          Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області безпідставно  не зарахувало до пільгового стажу періоди роботи ОСОБА_1 : 1) з 13.08.1986 року по 31.12.1991 року - оператором поста управління, як робітником на обробці, сортуванні, прийманні, здачі, пакетуванні та пакуванні металу на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3 за Списком № 2, затвердженим постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173;2) з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року - оператором поста управління на Криворізькому металургійному комбінаті "Криворіжсталь" в сортопрокатному цеху №3, за Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст.   6,   7,   8,   9,         242,   243,         308,         311,   315,         316,         321,         322,   325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд      

               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду  України в Дніпропетровській області -залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова