П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/1843/21	
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року (суддя Лебедева  Г.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 27.09.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ НП в Миколаївській області, в якому з урахуванням уточнень просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління від 01.03.2021 року №139 о/с в частині звільнення позивача зі служби в Національній поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів);
- поновити позивача на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Березнегуватського відділення поліції Снігурівського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, а в разі скорочення вказаної посади - на рівнозначну посаду в межах ГУ НП в Миколаївській області;
- стягнути з Головного управління на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 березня 2021 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Миколаївській області від 01.03.2021 року №139 о/с в частині звільнення позивача зі служби за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Березнегуватського відділення поліції Снігурівського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області.
Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 86294,78 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ГУ НП в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування поданої скарги апелянт стверджує про законне звільнення позивача зі служби, оскільки з наданих ним доказів вбачається, що позивач самостійно за власним бажанням самоусунувся від вжиття заходів до працевлаштування, відмовляючись протягом лютого 2021 року (останній місяць реорганізації) прийти до роботодавця, ознайомитись із запропонованими посадами.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 27 квітня 2015 року проходив службу в правоохоронних органах на різних посадах, а з 7 листопада 2015 року проходив службу в Національній поліції України. Остання займана посада - інспектор сектору реагування патрульної поліції №2 Березнегуватського відділення поліції Снігурівського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області.
Наказом Голови Національної поліції України від 21.12.2020 року №999 "Про організаційно штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області" затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції та штат територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, який вводиться в дію з 01.01.2021 року.
Відповідно до наказу Національної поліції України від 08.12.2020 року №955 "Про затвердження змін до структури територіальних органів поліції" Головне управління Нацполіції в Миколаївській області складається із 4 районних територіальних підрозділів Баштанського, Вознесенського, Миколаївського та Первомайського.
Так, у Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області затверджено перелік змін у штаті ГУНП в Миколаївській області, який зокрема, передбачав скорочення усіх 128 посад особового складу у Снівгурівському ВП ГУНП в Миколаївській області.
У зв`язку з цим, 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 було попереджено про можливе наступне звільнення зі служби.
1 березня 2021 року наказом т.в.о. начальника ГУНП в Миколаївській області №139  о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Вважаючи зазначений наказ протиправним ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про його скасування.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач стверджував, що був звільнений незважаючи на бажання продовжувати служби в ГУ НП в Миколаївській області. Так, 10 лютого 2021 року йому зателефонували з роти патрульної поліції особливого призначення м. Миколаєва та запропонували посаду.
Наступного дня позивач прибув до ВК УКЗ ГУНП в Миколаївській області та подав інспектору ВК УКЗ Катерині Білій рапорт на вакантну посаду в роті патрульної поліції особливого призначення (Миколаїв), про що вони повідомили інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області Ірину Копа . Однак, рапорт на перехід на вищевказану посаду не був підписаний.
Того ж дня Ірина Копа у телефонному режимі запропонувала позивачу різні посади в межах ГУНП в Миколаївські області.
18 лютого 2021 року позивачу зателефонував інспектор з кадрового забезпечення ВП №2 Баштанського РВП та повідомила про необхідність прибуття 19 лютого 2021 року до ВК УКЗ ГУНП в Миколаївській області, на що позивач повідомив, що з 19 по 20 лютого 2021 року перебуває на чергуванні.
23 лютого 2021 року позивач прибув до службового кабінету інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області Ірини Копа з метою направлення на подальше проходження служби. Остання повідомила, що є вакантні посади у Вознесенському відділенні поліції ГУНП в Миколаївські області.
Після чого позивач поїхав до Вознесенського відділення поліції та написав рапорт про призначення на рівнозначну посаду, однак в прийнятті рапорту йому було відмовлено.
Позивач знову звернувся до інспектора ВК УКЗ ГУНП в Миколаївській області Ірини Копа та повідомив про не прийняття Вознесенським відділенням поліції рапорту про призначення на рівнозначну посаду на що йому було запропоновано направитись до Новобузького відділення поліції ГУНП в Миколаївські області.
Прибувши до Новобузького ВП з рапортом про призначення на посаду позивачу було відмовлено навіть у прийнятті реєстрації рапорту.
Листом УКЗ ГУНП в Миколаївські області за №984/14-2021 від 22.02.2021 року позивача повідомлено, що 1 березня 2021 року спливає двомісячний строк реалізації наказу НПУ №999 від 21.12.2020 року "Про організаційно-штатні зміни в ГУНП в Миколаївській області", та для вирішення питання працевлаштування йому необхідно прибути у найкоротший термін до ВК УКЗ ГУНП в Миколаївській області за адресом: АДРЕСА_1 . Однак, вакантні посади позивачу запропоновано не було.
26 лютого 2021 року позивач прибув до ВК УКЗ ГУНП в Миколаївській області та подав заяву про те, що він погоджується на посади в межах ГУНП в Миколаївській області, а саме: в межах Миколаївського районного управління, відділеннях поліції №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8.
На підтвердження зазначеного ОСОБА_1 було надано суду скриншоти зі свого телефону, з яких вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово телефонував до Рубан Д.О. - інспектору з кадрового забезпечення відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області. З скриншотів мессенджеру "Viber" також вбачається, що позивач постійно у Рубан Д.О. цікавився тим, що саме йому робити та у кого підписати рапорт про призначення.
Допитана судом першої інстанції як свідок інспектор з кадрового забезпечення відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області Рубан Д.О. пояснила, що вона передавала повідомлення позивачу про необхідність прибуття до УКЗ ГУНП області, однак інформації щодо наявності вакантних посад не мала, тому повідомити цю інформацію позивачу не мала можливості.
Допитана як свідок старший оперуповноважений відділу поліції протидії груповій злочинності та розкриття злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку ГУ НП в Миколаївській області Копа І.О. , яка на час виникнення спірних правовідносин займала посаду інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУ НП в Миколаївській області, повідомила, що позивач звертався до неї та вона повідомила йому про наявність вакантних посад у Вознесенському відділенні поліції ГУ НП в Миколаївській області та Новобузькому відділенні поліції ГУ НП в Миколаївській області, та запропонувала звернутись до керівників цих відділень для погодження рапорту. Пізніше позивач повідомив, що йому відмовили у погодженні рапорту в цих відділеннях. Разом з тим, чи звертався позивач до керівників цих відділень та чи приймали у нього рапорти вона не знає.
Допитаний як свідок начальник Баштанського районного відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 повідомив, що позивач до нього звертався з бажанням бути працевлаштованим, та йому було повідомлено, що такі питання, як ознайомлення позивача з некомплектом та пропонування йому посад в межах ГУ НП в Миколаївській області не входять до його компетенції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільнені ОСОБА_1 відповідачем не було дотримано порядку такого звільнення.
Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено суду, що під час вивільнення позивача з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів йому було запропоновано усі наявні вакантні посади. До того ж, судом встановлено, що скорочення штату у ГУНП у Миколаївській області не відбулося.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Так, частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби регулюється Законом України від 02.07.2015 року №580-VIII  "Про Національну поліцію"  (далі - Закон №580-VIII), приписами частини першої статті 59 якого обумовлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 65 цього Закону переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.
Пунктом 3 частини першої цієї ж статті визначено, що переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.
В силу статті 68 Закону №580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.
Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.
Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.
Пунктом 4 частини першої статті 77 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
При цьому, відповідно до пункту 5 частини десятої статті 62 Закону №580-VIII поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.
Отже, у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. 
При цьому варто зазначити, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не усі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені, при цьому до яких відсутня можливість застосування приписів статті 65 Закону України "Про Національну поліцію".
З матеріалів справ вбачається, що позивача було звільнено з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Березнегуватського відділення поліції Снігурівського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області у зв`язку із змінами у штатах Національної поліції та штаті територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, який вводиться в дію з 01.01.2021 року. А саме були скорочені всі посади територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та затверджені штати Миколаївського та Вознесенського районних управлінь поліції, Баштанеького та Первомайського районних відділів поліції ГУНП.
Зокрема, станом на 31.12.2020 року скорочено 128 посад Снігурівського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області (з яких 121 посада поліцейський) та затверджено станом на 01.01.2021 року 114 посад Відділення поліції №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області (м. Снігурівка), з яких 108 посад поліцейських.
Слід також зазначити, що штатна чисельність ГУНП в Миколаївській області станом на 31.12.2020 року становила 3287 посад, з яких 2871 посад поліцейських, та станом на 01.01.2021 року також становила 3287 посад, з яких тільки 2869 посад поліцейських.
Незважаючи на скорочення чисельності посад поліцейських (14 посад у відділі поліції та 2 у Головному управлінні, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що у зв`язку із здійсненням відповідних організаційно-штатних заходів саме посада позивача з відповідними функціональними обов`язками була скорочена.
Отже, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності звільнення позивача сі служби в поліції.
Додатково слід врахувати, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Так, нормами спеціального законодавства, а саме статті 68 Закону №580-VIII передбачено, що призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції здійснюється за умови можливості його подальшого використання на службі та з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.
З огляду на відсутність в Законі №580-VIII спеціальних положень, які регулюють порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення Кодексу законів про працю України.
За змістом статті пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою статті 40 КЗпП України обумовлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
В силу статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Проте, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 під час попередженням про звільнення зі служби не було запропоновано усіх наявних вакантних посад.
Верховний Суд України в постанові від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 висловив правову позицію, згідно з якою власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який вивільнюється.
Аналогічна правова позиція міститься, серед інших, також й у постановах Верховного Суду від 8 травня 2019 року у справі №806/1175/17, від 13 лютого 2020 року у справі №810/1564/17 та від 3 червня 2020 року №808/685/16.
В контексті наведеного колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем трудові гарантії позивача.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про незаконне звільнення позивача за скороченням штатів є правильним.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги про те, що позивач самостійно за власним бажанням самоусунувся від вжиття заходів до працевлаштування, відмовляючись протягом лютого 2021 року (останній місяць реорганізації) прийти до роботодавця, що підтверджується листом начальника ВДЗ ГУНП в Миколаївській області від 04.03.2021 №294/11-2021 про те, що у період з 01.01.2021 по 01.03.2021 від ОСОБА_1 рапортів щодо призначення на посаду не надходило (т. І а.с. 106), оскільки зазначене спростовується зареєстрованим 26 лютого 2021 року в ВДЗ ГУПН в Миколаївській області особисте звернення ОСОБА_1 на ім`я начальника ГУ НП в Миколаївській області, про те, що він погоджується на посади в межах ГУНП в Миколаївській області, а саме: в межах Миколаївського районного управління, відділеннях поліції №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8 (т. І а.с. 108), в матеріалах справи міститься лист начальника ВДЗ ГУНП в Миколаївській області від 04.03.2021 №294/11-2021 про те, що у період з 01.01.2021 по 01.03.2021 від ОСОБА_1 рапортів щодо призначення на посаду не надходило (т. І а.с. 106).
Наведені доводи апеляційної скарги також спростовуються наданим відповідачем листом Миколаївського управління Департаменту внутрішньої безпеки від 02.03.2021 №225//42-14/01-2021 адресований начальнику УКЗ ГУПН в Миколаївської області, в якому МУ ДВБ НПУ вважає за недоцільно переміщення, призначення на посади старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (т. І а.с. 105).
Приписами частин першою - другою статті 235 КЗпП України врегульовано, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося незаконно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом поновлення його на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Доводи апеляційної скарги ГУНП зроблених висновків не спростовують, та є тотожними заперечень до адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                                  В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                          І.П.Косцова

Суддя                                                                                          Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 28 лютого 2022 року.