ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006763 пров. № А/857/15317/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
головуючого судді Довгополова О.М., 
суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Приступи Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення середнього заробітку у зв`язку з невиплатою належних сум при звільненні з роботи, -

суддя (судді) в суді першої інстанції – Кедик М.В.,
час ухвалення рішення: 11:52:37,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення: 20.10.2020,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Самбірського міського відділу Головного управління МВС України у Львівській області (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.03.2020) про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області середнього заробітку у зв`язку з невиплатою належних сум при звільненні з роботи за період з 10.06.2016 по 25.02.2020 в розмірі 136176,30 грн, без урахування податків, зборів  та інших платежів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.06.2016 по 25.02.2020 в розмірі 136176,30 грн, без урахування податків, зборів та інших платежів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області (пл. Г.Григоренка, 3, м. Львів, 79007, код ЄДРПОУ 40108833) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 1361,90 грн сплаченого судового збору.
Рішення мотивоване тим, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування своєї позиції.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не заявив позовних вимог щодо визнання протиправними певних дій або бездіяльності відповідача, а суд жодної протиправної бездіяльності не визначив, а лише вирішив стягнути кошти. 
Також зазначає, що Національна поліція України не є правонаступником органів внутрішніх справ, тому вважає, що відсутні будь-які службові або трудові відносини, а тому жодних зобов`язань перед позивачем немає.
Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив щодо її доводів та просив залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін.
У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.
Позивач у судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 в період з 25.08.1998 до 09.06.2016 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області.
Відповідно до наказу УМВС України у Львівській області від 15.10.2003 № 811 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби у запас за п. 64 «д» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (через службову недбалість).
Наказом ГУМВС України у Львівській області від 15.10.2013 № 451 о/с були внесені зміни до наказу від 15.10.2003 № 811 о/с в частині зміни підстави звільнення позивача «через службову недбалість» на «за власним бажанням».
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі №  2а-4488/10/1370 визнано протиправним та скасовано наказ № 811 о/с від 15.10.2003 в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «д»; визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Рудяка О.В. № 451 о/с від 15.10.2013; поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції Самбірського МВ УМВСУ у Львівській області з 15.10.2003; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 56751 грн (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня) за відрахування зборів і обов`язкових платежів; постанову суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в частині стягнення за один місяць у сумі 451 грн (чотириста п`ятдесят одна гривня) звернено до негайного виконання.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2014 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі № 2а-4488/10/1370 в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу скасовано; стягнуто з Самбірського МВ ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 56751 грн (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят одну грн) без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; у решті постанову залишено без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.11.2015 касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2014 та змінену постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року без змін.
Відповідно до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 09.06.2016 № 982 о/с:
- визнано протиправним та скасовано наказ від 15.10.2003 №811 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «д»;
- визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУМВС від 15.10.2013  № 451 о/с.;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області з 20.10.2003.
Наказом Головного управління МВС України у Львівській області від 09.06.2016 №  983 о/с відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «г» /через скорочення штатів/ з посади дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області з 06.11.2015.
У зв`язку з невиплатою при звільненні зі служби позивачу заробітної плати за період перебування у вимушеному прогулі  у зв`язку із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі з 10.04.2014 до 09.06.2016, грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2003-2016 рр. позивач звернувся до суду з відповідними позовами.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 у справі №  813/3282/16 позов задоволено повністю; стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі № 2а-4488/10/1370 про поновлення на роботі за період з 11.04.2014 по 08.06.2016 в розмірі 79472,90 грн. Рішення набрало законної сили 21.12.2019.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 у справі №  1.380.2019.004408 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Самбірського міського відділу Головного управління МВС України у Львівській області про стягнення компенсації за невикористані відпустки, - задоволено повністю; стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка,3; код ЄДРПОУ 40108833) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані відпустки за період січень 2003-травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн без урахування податків, зборів, та інших платежів. Рішення набрало законної сили 27.12.2019.
Вказані виплати проведені 26.02.2020, що підтверджується випискою по банківській картці.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Разом з цим, Конституційний Суд України в Рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012  щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237 КЗпП України роз`яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, передбачений ч. 1 ст .117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
При цьому, із змісту роз`яснень, наведених у п. 20 постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», слідує, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач виплатив 26.02.2020 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі № 2а-4488/10/1370 про поновлення на роботі за період з 11.04.2014 по 08.06.2016 в розмірі 79472,90 грн та компенсацію за невикористані відпустки за період січень 2003 - травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн, що не оспорюють сторони, і підтверджується випискою по картковому рахунку.
Як встановлено в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 у справі № 813/3282/16, яке набрало законної сили, середньоденний заробіток позивача становить 146,90 грн.
Кількість робочих днів, впродовж яких затримано виплату грошової компенсації, з 10.06.2019 по 25.02.2020 становить 927 дні.
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 136176,30 грн (середньоденний заробіток 146,90 грн помножити на час затримки розрахунку 927 календарних днів) та підлягає стягненню на користь позивача.
Окрім того, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Враховуючи наведене, суд дійшов вірного висновку, що сума середнього заробітку в розмірі 136176,30 грн є співмірною зі встановленим розміром заборгованості в розмірі 124732,99 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду в розмірі 79472,90 грн та компенсація за невикористані відпустки за період січень 2003-травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн), є справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення.
З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції про помилковість тверджень відповідача про відсутність перед ОСОБА_1 зобов`язань щодо виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, тому суд вважає такі безпідставними, оскільки згідно з випискою по банківській картці виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду в розмірі 79472,90 грн та компенсація за невикористані відпустки за період січень 2003-травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн проведені 26.02.2020 саме Головним управлінням Національної поліції у Львівській області. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд –  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.006763 залишити без змін.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 28.12.2021 року