ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" лютого 2022 р.                                                            Справа №921/530/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Олійник Н.Б.
розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укртрансгаз” від 06.12.2021
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 22.11.2021 (повний текст ухвали складено 23.11.2021, суддя Чопко Ю.О.) про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню
у справі №921/530/19
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ
до відповідача Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз", м. Тернопіль
про стягнення 112?166?435,75 грн

представники сторін:
- від позивача – Онищук М.Б.
- від відповідача – Ловчук М.В.

10.11.2021 до Господарського суду Тернопільської області надійшла заява Акціонерного товариства (надалі – АТ) "Укртрансгаз" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2020 у справі № 921/530/19 про стягнення з АТ "Укртрансгаз" на користь ПрАТ "Тернопільгаз" 1?008?525 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Вказана заява обґрунтована тим, що AT «Укртрансгаз» на підставі заяви №1001вих-21-7665 від 19.10.2021 провело зарахування зустрічних однорідних вимог з метою припинення свого зобов`язання у справі № 921/530/19 в частині стягнутих з товариства грошових коштів за рахунок наявної несплаченої у ПрАТ «Тернопільгаз» заборгованості за актом врегулювання щодобових небалансів липень 2019 року від 31.07.2019 за №07-2019-1807000408 відповідно до укладеного сторонами договору на транспортування природного газу №1807000408 від 19.09.2018. Таким чином, АТ «Укртрансгаз» вважає свій обов`язок за виконавчим документом від 21.09.2020 у справі № 921/530/19 припиненим внаслідок проведеного зарахування.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.11.2021 в задоволенні заяви позивача про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню було відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що приписи статті 328 ГПК України допускають визнання наказу таким, що не підлягає виконанню лише в безспірних випадках. Суд першої інстанції встановив, що між сторонами даної справи існує спір з приводу наявності боргу, який заявник хотів би зарахувати, і такий спір розглядається в межах судової справи №921/434/21.
У зв`язку з наведеним суд зазначив, що до того часу, поки борг відповідача не буде остаточно визнаний судовим рішенням, що вступило в законну силу (стаття 241 ГПК України), раніше винесене законне рішення є обов`язковим до виконання (стаття 326 ГПК України).

АТ «Укртрансгаз», не погодившись з вказаною ухвалою, подало апеляційну скаргу, в якій послалося на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим просило вказану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву AT «Укртрансгаз» про визнання наказу Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2020 у справі №921/530/19 таким, що не підлягає виконанню.
У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на те, що в основу оскаржуваної ухвали суду першої інстанції покладено факт незгоди та оскарження ПрАТ «Тернопільгаз» заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог, що, на думку суду, свідчить про відсутність безспірності заявлених до зарахування вимог та, як наслідок, про неможливість застосування положень ст. 331 ГПК України. Скаржник стверджує, що наведені висновки суду є безпідставними, оскільки:
1) встановлення обставин незгоди ПрАТ «Тернопільгаз» з зарахуванням зустрічних однорідних вимог (обставин спірності проведених зарахувань) не входить в предмет розгляду заяв в порядку ст. 328 ГПК України. Так, в межах розгляду заяви сторони про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановленню підлягає лише наявність чи відсутність факту припинення обов`язку боржника. Таким чином, встановленню у даній справі підлягають обставини відповідності здійсненого позивачем зарахування зустрічних однорідних вимог умовам, встановленим у ст. 601 ЦК України, а також – факт відсутності обставин, встановлених ст. 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається. Вказані норми, в свою чергу, взагалі не містять положень щодо безспірності вимог;
2) голослівні твердження ПрАТ«Тернопільгаз» щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, належним чином не аргументовані і, більше того, взагалі не підтверджені жодними доказами;
3) наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування або відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення. Вказана правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду із даного приводу. Крім того, статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Таким чином, подача заяви про зарахування припиняє зобов`язання і будь-які заперечення іншої сторони проти такого зарахування не відміняють факту припинення зобов`язань та не відновлюють їх;
4) станом на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення у цій справі, остаточних судових рішень в межах справи № 921/752/21, що набрали законної сили не прийнято, а отже в силу положень ст. 204 ЦК України проведене позивачем зарахування породжує правові наслідки для ПрАТ «Тернопільгаз» стосовно припинення обов`язку AT «Укртрансгаз» зі сплати грошових коштів на виконання рішення у справі № 921/530/19, доки проведене зарахування не буде визнано недійним. На даний час за наслідком поданої позовної заяви ПрАТ «Тернопільгаз» про визнання недійсним спірного одностороннього правочину, у справі №921/752/21 постановлено ухвалу від 22.11.2021 про передачу її до розгляду за підсудністю Господарському суду міста Києва, інших рішень не приймалось. Тобто, на момент розгляду заяви позивача, навіть не було ухвалено рішення про прийняття такої позовної заяви до розгляду та не встановлено її відповідності вимогам ГПК України для призначення до розгляду.

ПрАТ "Тернопільгаз" подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погодилося із доводами та вимогами апеляційної скарги, просило відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
У своєму відзиві відповідач зазначив про те, що відповідно до ст. 203 ГК України, а також ст. 601 ЦК України, обов`язковою умовою для зарахування зустрічних однорідних вимог є безспірність вимог. Враховуючи те, що між сторонами існує спір щодо заборгованості по врегулюванню щодобових небалансів за липень 2019 року згідно акта від 31.07.2019 за №07-2019-1807000408, складеного на підставі договору на транспортування природного газу №1807000408 від 19.09.2018 (справа №921/434/21), а також зважаючи на той факт, що відповідач заперечив у письмовому порядку проти зарахування зустрічних вимог, відповідно, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке стверджує позивача, не є безспірним.
Відповідач наголосив, що рішення суду у справі №921/434/21 станом на даний час не набрало законної сили, а тому заборгованість, яка виникла на підставі договору на транспортування природного газу, є предметом доказування в судовому порядку. До набрання рішенням суду у справі №921/434/21 законної сили сума заборгованості не є узгодженою, а тому у AT “Укртрансгаз” відсутні підстави до безспірного зарахування зустрічних вимог. З огляду на наведене в сукупності, ПрАТ “Тернопільгаз" заперечує щодо задоволення заяви позивача про визнання виконавчого документа у даній справі таким, що не підлягає виконанню.

Ознайомившись із відзивом відповідача, АТ «Укртрансгаз» подало відповідь на нього, у якій послалось, зокрема, на таке:
1) проведене AT «Укртрансгаз» зарахування на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.10.2021 відповідає законодавчо визначеним умовам ст. 601 ЦК України щодо їх зустрічності, однорідності та настання строку виконання;
2) зарахування зустрічних однорідних вимог не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. За правовою природою, припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи. Крім того, в розрізі зазначеного, позивач звернув увагу, що ПрАТ «Тернопільгаз» у встановленому законом порядку не спростувало належними і допустимими доказами того, що сума його заборгованості на дату вчинення позивачем одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог була іншою, ніж та, яка зазначена у заяві про зарахування зустрічних вимог, матеріали справи таких доказів не містять;
3) остаточне рішення у справі № 921/434/21 не прийнято, а, отже, відповідні доводи відповідача про спірність заборгованості не можуть братись до уваги судом. Більше того, Верховний Суд у постановах від 16.05.2018 у справі №910/17770/17, від 18.06.2019 у справі № 914/8912/16, від 26.11.2019 у справі №920/240/18 зазначав, що не оскаржена та не визнана недійсною заява про зарахування зустрічних вимог породжує правові наслідки, а статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.01.2020 у справі №921/530/19 задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» заявлені до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» та присуджено стягнути з відповідача 105?723?575,85 грн заборгованості, 509?770,03 грн 3% річних та 593?308 грн пені.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 31.08.2020, рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.01.2020 у справі №921/530/19 скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено АТ «Укртрансгаз» у задоволенні позову та постановлено стягнути з останнього на користь ПрАТ «Тернопільгаз» 1?008?525 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Постановою Верховного Суду від 29.07.2021 зазначену постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.
21.09.2020, на виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 31.08.2020, суд першої інстанції видав наказ про стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ПрАТ «Тернопільгаз» 1?008?525 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Надалі, AT «Укртрансгаз» надіслало на адресу ПрАТ «Тернопільгаз» заяву за № 1001вих-21-7665 від 19.10.2021 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої, на підставі ст. 601 ЦК України, повідомило про припинення свого зобов`язання перед останнім у справі №921/530/19 в частині стягнутого судового збору у розмірі 1?008?525 грн за рахунок наявної несплаченої у ПрАТ «Тернопільгаз» заборгованості у розмірі 8?286?'472,34 грн за врегулювання щодобових небалансів у липні 2019 року згідно акта від 31.07.2019 за № 07-2019-1807000408, складеного на підставі договору на транспортування природного газу № 1807000408 від 19.09.2018. Заборгованість по сплаті судового збору у справі №921/530/19 була зарахована позивачем як сплата по зазначеному акту від 31.07.2019 за № 07-2019-1807000408, внаслідок чого остання зменшилася до розміру 7?277?947,34 грн. Вказана заява надійшла на адресу ПрАТ «Тернопільгаз» 21.10.2021.

У відповідь на вказану заяву ПрАТ «Тернопільгаз» направило на адресу AT «Укртрансгаз» лист №03/1505 від 27.10.2021, у якому зазначило, що заявлена позивачем сума до зарахування є неузгодженою, оскільки у Господарському суді Тернопільської області розглядається спір між цими самими сторонами щодо суми заборгованості відповідача за надані позивачем послуги із врегулювання щодобових небалансів у липні 2019 року (справа №921/434/21). Відповідач наголосив, що до набрання рішенням у вказаній справі законної сили, відповідні зобов`язання є неузгодженими, а тому заява позивача не підлягає задоволенню.
Додатково, під час розгляду даної заяви у місцевому господарському суді, відповідач повідомив суд про те, що він звернувся із позовом до AT «Укртрансгаз» про визнання недійсною його заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №1001вих-21-7665 від 19.10.2021.

Із поданих сторонами доказів та пояснень, а також із відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне:
Господарським судом Тернопільської області розглядалась справа №921/434/21 за позовом АТ "Укртрансгаз" про стягнення з ПрАТ "Тернопільгаз" 71?005?689,24 грн заборгованості з оплати добових небалансів, 8?047?935,47 грн пені, 3?204?382,81 грн 3% річних та 7?234?336,37 грн інфляційних нарахувань за неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №1807000408 від 19.09.2018 у період з липня до грудня 2019 року, в тому числі тих, які випливають з акта врегулювання щодобових небалансів №07-2019-1807000408 від 31.07.2019 за газовий місяць липень 2019 року.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2021 вказаний позов було задоволено. Разом з тим, вказане рішення не набрало законної сили, оскільки було оскаржено в апеляційному порядку. Станом на даний час апеляційна скарга ПрАТ "Тернопільгаз" перебуває на розгляді в Західному апеляційному господарському суді, а судове засідання у цій справі призначено на 13.03.2022.
Також ПрАТ "Тернопільгаз" зверталося до Господарського суду Тернопільської області із позовом до АТ "Укртрансгаз" про визнання недійсним з моменту вчинення одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчиненого відповідачем у формі заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог №10001вих-21-7665 від 19.10.2021.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.11.2021 у справі № 921/752/21 позовну заяву ПрАТ "Тернопільгаз" передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 вказану позовну заяву повернено позивачу на підставі п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України. Відомостей про повторне звернення ПрАТ "Тернопільгаз" із аналогічним позовом ні матеріали справи, ні Єдиний державний реєстр судових рішень, не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.
Частиною 2 статті 328 ГПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до частин 1 – 3 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Згідно з частиною 3 статті 203 ГК України, господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Відповідно до частини 5 статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Cпірна заява позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.
Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):
- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);
- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);
- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у численних постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №920/18256/17 зазначено про те, що наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони. Однак, припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності. Адже, за відсутності безспірності вимог спір по боргу за договором повинен бути вирішений в порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними та допустимими доказами.
У постановах від 22.08.2018 у справі №  910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №  910/21648/17, від 27.05.2019 у справі №  910/20107/17, від 24.06.2019 у справі №  910/12026/18, від 23.07.2019 у справі №  904/1299/18, від 15.08.2019 у справі №  910/21683/17, від 11.09.2019 у справі №  910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №  910/21645/17, від 26.05.2020 у справі №  910/7807/19, від 11.06.2020 у справі №  910/7804/19, від 14.07.2020 у справі №  910/10471/19, від 19.08.2020 у справі №  911/2560/19, від 25.08.2020 у справі №  б-23/75-02, від 23.09.2020 у справі №  904/2215/19, від 12.11.2020 у справі №  904/3173/19, від 25.11.2020 у справі №  904/1806/19 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 було уточнено низку правових позицій стосовно зарахування зустрічних однорідних вимог, які склались у правозастосовчій практиці (пункти 47-51 вказаної постанови). 
Так, у вказаній постанові зазначено, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором. За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) також зазначено, що інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості.

Відповідно до наданих позивачем доказів, заборгованість відповідача перед ним у розмірі 8?286?472,34 грн за врегулювання щодобових небалансів у липні 2019 року, за рахунок якої проводилось зарахування заборгованості позивача перед відповідачем зі сплати судового збору у справі №921/530/19 у розмірі 1?008?525 грн, підтверджується лише актом від 31.07.2019 за № 07-2019-1807000408, який містить покликання на договір на транспортування природного газу № 1807000408 від 19.09.2018 (а.с. 12-13, т.5).
Колегія суддів констатує, що вказаний акт не містить підпису та печатки відповідача, а позивач не надав інших доказів, які би підтвердили обставини надання ним послуг балансування, обставин обсягу та вартості газу, про який зазначено в акті від 31.07.2019 за № 07-2019-1807000408.
Більше того, колегія суддів наголошує, що предметом розгляду у даній судовій справі була позовна вимога позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг із добового балансування за період з березня до червня 2019 року на підставі цього самого договору на транспортування природного газу № 1807000408 від 19.09.2018. Як було зазначено вище, постановою Західного апеляційного господарського суду від 31.08.2020, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 29.07.2021, в позові у даній справі було відмовлено.
В свою чергу, позивач у своїй заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог посилається на заборгованість відповідача за цим самим договором, однак, за наступний місяць, який настав після спливу періоду, який був предметом дослідження у даній справі. Стягнення заборгованості за цей місяць є предметом розгляду в межах іншої судової справи №921/434/21.
Вказане в сукупності свідчить про те, що заборгованість, яка заявлена позивачем до взаємозарахування, не є безспірною. При цьому, колегія суддів враховує як обставини даної справи, так і зміст заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог, долучені позивачем докази з метою підтвердження реальності та безспірності вказаної заборгованості, а також, додатково, той факт, що на даний час розглядається справа №921/434/21.
Таким чином, суд констатує, що в розумінні ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України, немає підстав вважати, що зобов`язання позивача перед відповідачем зі сплати 1?008?525 грн судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 921/530/19 є припиненим. В свою чергу, вказане свідчить про те, що у даній справі немає підстав, передбачених ст. 328 ГПК України, для визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2020.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, як такої, що постановлена відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства “Укртрансгаз”.

Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 22.11.2021 про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №921/530/19 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 18.02.2022.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік