Ухвала
Іменем України
 
15 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 128/3395/20
провадження № 61-1375ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент патрульної поліції, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11 грудня 2020 року справу № 128/3395/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд Вінницького міського суду Вінницької області.
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в цій справі. Визнано справу малозначною і постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі Департамент патрульної поліції та Державну казначейську службу України як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Роз`яснено ОСОБА_1 його обов`язок протягом двох днів з дня отримання цієї ухвали направити Департаменту патрульної поліції та Державній казначейській службі України копію його позовної заяви та надати суду докази такого направлення протягом десяти днів. Також повідомлено, що у випадку неподання до суду у встановлений строк доказів направлення копій позовної заяви третім особам позов буде залишений без розгляду.
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент патрульної поліції, Державна казначейська службу України, про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду на підставі пункту 9 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з яким суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору. При цьому місцевий суд вказав, що 08 лютого     2021 року ОСОБА_1 отримав ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2021 року, однак станом на 09 березня 2021 року не надав доказів направлення третім особам копій позовної заяви та не повідомив про причини неможливості їх подання до суду.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду з посиланням на пункт 9 частини першої статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції не з`ясував причин неподання витребуваних доказів, не зазначив, у чому полягають перешкоди для вирішення спору за наявними у справі письмовими доказами. До того ж положення частини десятої статті 84 ЦПК України містять альтернативні варіанти дій суду першої інстанції в разі ухилення учасника справи від виконання вимог суду щодо надання доказів. Залишення позову без розгляду є лише одним з них і може застосовуватися тільки в разі неможливості здійснення судом розгляду справи за відсутності доказів. Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги частини восьмої статті 84 ЦПК України щодо розгляду питання про застосування заходів процесуального примусу до позивача (у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або визнання причин неподання витребуваних доказів неповажними).
 
19 січня 2022 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить змінити мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Ігнатенко В. М.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Фаловська І. М. Проведення повторного автоматичного визначення судді відбулося у зв`язку з відпусткою судді Карпенко С. О.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України, мотивована тим, що він не може погодитися з викладеними в оскаржуваному судовому рішенні висновками з огляду на те, що поза увагою апеляційного суду залишилося незаконне залучення місцевим судом до участі у справі Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У справі відсутні заяви Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України про залучення їх до участі у справі, тому суд не мав права без їх згоди з власної ініціативи вирішувати питання про залучення їх до участі у справі. Крім цього, відсутні підстави вважати, що рішення суду в цій справі вплине на права чи обов`язки згаданих юридичних осіб.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Відповідно до частин першої, третьої, сьомої, десятої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. 
 
Пунктом 9 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.
 
Системний аналіз положень зазначених норм процесуального права дозволяє дійти до висновку, що залишення позову без розгляду у випадку неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин неподання доказів може бути за умови з`ясування питання, яке значення мають ці докази, при цьому суд має процесуальні підстави для визнання обставини, для з`ясування якої витребовувався доказ, або для відмови у визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.
 
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі 208/4288/18 (провадження № 61-2921св20).
 
Таким чином, викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки апеляційного суду про те, що постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду з посиланням на пункт 9 частини першої статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції не з`ясував причин неподання витребуваних доказів, не зазначив, у чому полягають перешкоди для вирішення спору за наявними у справі письмовими доказами, є правильними, свідчать про наявність підстав для скасування ухвали місцевого суду про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду та відповідають вищевикладеним правовим висновками Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
 
Доводи касаційної скарги про необхідність зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення апеляційного суду не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
Зі змісту оскаржуваного судового рішення апеляційного суду вбачається, що предметом апеляційного перегляду була ухвала суду першої інстанції від 09 березня 2021 року про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду. 
 
Вказаною ухвалою місцевого суду не вирішувалося питання про залучення до участі у справі Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, тобто вказане процесуальне рішення місцевого суду не було предметом апеляційного перегляду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2021 року, відповідно й висновки щодо правомірності такого рішення не повинні бути відображені в оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду.
 
Як зазначено вище, Департамент патрульної поліції та Державна казначейська служба України були залучені до участі у справі ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2021 року про відкриття провадження у справі. Тому за змістом статті 353 ЦПК України заявник вправі включити заперечення на вказану ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду по суті спору.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент патрульної поліції, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	І. М. Фаловська