УХВАЛА

07 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 480/340/21
адміністративне провадження № К/990/2635/22 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в справі №480/340/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді та стягнення компенсації, 
ВСТАНОВИВ:
18 січня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (надіслана засобами поштового зв`язку 14.01.2022 ).

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Сумської обласної прокуратури з вимогами:

- визнати протиправним і скасувати наказ від 24.12.2020 №648к  про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби Управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Прокуратури Сумської області;

- визнати протиправним і скасувати рішення №2 Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 11.12.2020 про неуспішне проходження атестації;

- поновити на посаді прокурора Відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби Сумської обласної прокуратури з 01.01.2021;
- стягнути компенсацію за вимушений прогул із розрахунку 2660,65 грн за один день вимушеного прогулу, що станом на 01.04.2021 становить 159639,00 грн;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 57204 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від  16 вересня 2021 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 11.12.2020 №2 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним і скасовано наказ Сумської обласної прокуратури №648к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та державної прикордонної служби Управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Прокуратури Сумської області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та державної прикордонної служби Управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Прокуратури Сумської області з 01.01.2021;

- стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23140,26 грн;

- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та державної прикордонної служби Управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Прокуратури Сумської області з 01.01.2021 та стягнення з Сумської обласної прокуратури на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі  7837, 83 грн допущено до негайного виконання;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2021 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в справі №480/340/21 повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2021 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в справі №480/340/21 повернуто особі, яка її подала.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог  статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -  КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені  КАС України, в редакції яка діє з 08 лютого 2020 року, підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

За правилами частини першої  статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Так, у касаційній скарзі скаржник зазначає, що оскаржує судові рішення з підстав, викладених у п. 1 ч.4 ст.328 КАС України. 

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що за наслідками атестації, 11.12.2020 Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур (третій етап) ухвалено рішення № 2 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди.
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, вказуючи на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у справах №200/5038/20-а, №160/6596/20, №140/3790/19, №280/4314/20, №420/4196/20, №440/2700/20, №640/25298/19, №280/3705/20, №240/7852/20, №160/6204/20, які частково процитовані скаржником стосовно застосування п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VІІ. При цьому, скаржник окремо виділив справи №200/5038/20-а та №160/6204/20, як такі, що є подібними до справи, що розглядається.

Разом з тим, Суд вказує, що у справах №200/5038/20-а та №160/6204/20 предметом позовних вимог був наказ про звільнення позивача з посади та з органів прокуратури через те, що позивачі не набрали прохідного балу для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування.  

У справі, що розглядається, предметом позову є наказ про звільнення позивача з посади та з органів прокуратури через неуспішне проходження атестації за результатами співбесіди.

Отже, зважаючи на предмет правового регулювання, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судами фактичні обставини колегія суддів уважає, що правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду у справах №200/5038/20-а та №160/6204/20, до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки правовідносини в цих справах не є подібними.

Крім того, скаржник вказує на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 826/26007/15 стосовно того, що повноваження кадрових комісій є дискреційними, а також щодо відсутності повноважень у судів на перевірку оцінки якостей, здібностей та характеристик прокурорів під час атестації та зауважує, що саме з цих питань правовідносини у цій справі та у справі, що розглядається є подібними.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Також, скаржник вказав, що судами попередніх інстанцій не було враховано висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у справах №9901/66/19, №9901/88/19, де зазначено, що в умовах, коли законодавець не визначив критеріїв оцінювання, оцінювання має суб`єктивний характер.

Суд вказує, що рішення у справах №9901/66/19, №9901/88/19 були прийняті Великою Палатою Верховного Суду за зовсім іншими фактичними  обставинами та за іншим складом учасників справи.

Суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, а обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

При цьому, касаційна скарга не містить вказівки на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.

Посилаючись на застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.

Крім того, скаржником не зазначено норми матеріального права, які неправильно застосовано судами з посиланням на конкретну постанову Верховного Суду, у якій міститься висновок щодо застосування цієї ж норми.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої   статті 328 КАС України.
Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пунктів 2,3 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги не є обмеженням доступу до суду та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтею    248, пунктом 4 частини п`ятої статті    332 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в справі №480/340/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді та стягнення компенсації - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич