УХВАЛА

07 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 280/3849/20
адміністративне провадження № К/9901/44417/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Губської  О.А., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року
у справі №280/3849/20
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Тепловодоканал" Енергодарської міської ради
про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №97 від 11 квітня 2019 року «Про встановлення тарифів для комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради на централізоване водопостачання та водовідведення, послуги з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем)»;
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №98 від 11 квітня 2019 року «Про встановлення тарифів для комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води».
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою     Третього апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України").
У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі №280/3849/20 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Верхового Суду від 16 грудня 2021 року визнано не поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі №280/3849/20. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі №280/3849/20залишено без руху, у зв`язку з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.
На адресу Верховного Суду від скаржника    надійшло клопотання про усунення недоліків та поновлення строку на касаційне оскарження. В обґрунтування вказаного клопотання скаржник зазначає, що Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30 березня 2020 року», яким внесено зміни до  Господарського процесуального кодексу,  Цивільного процесуального кодексу,  Кримінального процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України,  Господарського кодексу України,  Цивільного Кодексу України,  Кодекс законів про працю  тощо.
Зокрема, заявник вказує, що продовжуються на строк дії карантину строки визначені статтями  47,  79,  80,  114,  122,  162,  163,  164,  165,  169,  177,  193,  261,  295,  304,  309,  329,  338,  342,  363 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
При цьому, заявник зазначає, що на засіданні 15 жовтня 2021 року Держана комісія техногенно - екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій України було прийнято рішення про встановлення на території Запорізької області з 15 жовтня 2021 року «червоної зони». Також вказано, що офіс адвоката - представника позивача не працював, а також ОСОБА_1 та її представником Дубковим А.В. зроблені щеплення проти COVID-19, яка викликала побічну рекцію.
Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.
Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду ухвалена 12 травня 2021 року, повний текст було складено 17 травня 2021 року. Однак, скаржник подав касаційну скаргу 01 грудня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.
Вперше касаційну скаргу позивачем подано    02 липня 2021 року надіславши її     засобами поштового зв`язку.
Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2021 року первісна касаційна скарга повернута скаржнику, оскільки заявником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку.
Скаржник повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, надіславши її 25 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку. Проте ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року вказану касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала оскільки заявником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку.
Копію зазначеної ухвали Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року скаржник отримав 27 жовтня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, скаржником лише 01 грудня 2021 року подано дану касаційну скаргу.
Дійсно, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30 березня 2020 року», яким внесено зміни до  Господарського процесуального кодексу,  Цивільного процесуального кодексу,  Кримінального процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України,  Господарського кодексу України,  Цивільного Кодексу України,  Кодекс законів про працю  тощо.
Зокрема продовжуються на строк дії карантину строки визначені статтями  47,  79,  80,  114,  122,  162,  163,  164,  165,  169,  177,  193,  261,  295,  304,  309,  329,  338,  342,  363 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Проте, 17 липня 2020 року набрав чинності  Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким, серед іншого, внесені зміни до п. 3 розд."Прикінцеві положення" КАС України, та яким, зокрема, встановлено наступне: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього  Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розд."Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України  в редакції  Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Таким чином, відповідно до вищезазначених змін,    Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3  розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України  в редакції  Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року  закінчилися 06 серпня 2020 року.
На підтвердження свої доводів, щодо проведення щеплення позивача та її представника, до клопотання про поновлення строку додано скрин-шот з інформаційної системи «HELSI» проте, в силу вимог статті 94 КАС України не береться судом до уваги оскільки, такий письмовий доказ не засвідчений в передбачений законом спосіб, а також з вказаного скрин-шоту неможливо встановити кого саме він стосується.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків. 
В той же час, як вже зазначалося вище, позивач неодноразово звертався до Верховного Суду із касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення, однак його скарга поверталась з огляду на її невідповідність встановленим КАС України вимогам щодо змісту такої скарги.
Так, підставами для неодноразового повернення касаційної скарги скаржнику стало порушення ним пункту 4 статті 330 КАС України згідно якого у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). 
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
В той же час, як встановлено судом касаційної інстанції, що ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2021 року первісна касаційна скарга повернута скаржнику, копію вказаної ухвали отримано позивачем 29 липня 2021 року, а з повторною касаційною скаргою позивач звернувся лише 25 вересня 2021 року. 
Тобто, скаржником вдруге подано касаційну скаргу через 26 днів після отримання копії ухвали про повернення касаційної скарги.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Відповідно до приписів  статті 44 КАС України  сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.
При цьому, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборних обставин скаржником не наведено, та Судом не встановлено.
Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).
Слід зауважити на тому, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.
Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду та строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.
Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.
В той же час, Верховний Суд повторно приходить до висновку, що значний проміжок часу з моменту отримання ухвали Суду про повернення касаційної скарги та повторним поданням касаційної скарги (34 днів) вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника у касаційному перегляді судових рішень у даній справі.
Тому, поновлення судом строку на касаційне оскарження з урахуванням вищезазначеного не відповідатиме принципу правової визначеності як одного з основних елементів принципу верховенства права.
Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Пунктом 1 частини четвертої  статті 333 КАС України  передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись  статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ :
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі №280/3849/20.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі №280/3849/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Тепловодоканал" Енергодарської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Судді	О.В. Калашнікова М.В. Білак   О.А. Губська