Справа № 461/72/21                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/2385/21                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Провадження №22-ц/811/3191/21
Категорія: 36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       22 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
                        секретаря Жукровської Х.І.
                        з участю представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2021 року та на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року в складі судді Волоско І.Р. у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелена Тераса» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, - 
встановив:
У січні 2021 року позивач об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелена Тераса» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. 
В обґрунтування вимог покликався на те, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелена Тераса» є неприбутковою юридичною особою, створеною власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 для належного утримання та використання спільного майна будинку. 
Зазначає, що між позивачем та відповідачкою виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачка ними користується. Відповідачка ОСОБА_2 є власником квартир АДРЕСА_2 (площею 142,7 кв.м.), № 9 «В» (площею 236,1 кв.м.) та № 9 «Г» (площа 237,9 кв.м.) у буд. АДРЕСА_1 , які були придбані нею згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 12.11.2014 року, від 12.11.2014 року та від 08.12.2014 року. 
Відповідачка, як власник вказаних квартир, сплатила за надані до березня 2018 року житлового-комунальні послуги, проте починаючи з квітня 2018 року оплата нею згідно виставлених повідомлень (квитанцій) не проводилась, внаслідок чого станом на 21.08.2020 року виникла заборгованість в загальній сумі 216042,42 грн. за надані житлово-комунальні послуги. Вказана заборгованість відповідача підтверджується виписками фінансово-особових рахунків № НОМЕР_1 (кв. АДРЕСА_2 ) , № НОМЕР_2 (кв. АДРЕСА_3 ) та № НОМЕР_3 (кв. АДРЕСА_4 ), у зв`язку із чим, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив позов задовольнити.
Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2021 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелена Тераса» заборгованість за житлово комунальні послуги в сумі 216042,42 грн. (двісті шістнадцять тисяч сорок дві гривні 42 коп.)
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 06 квітня 2021 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 3240 грн. 64 коп. судового збору. 
Заочне рішення та додаткове рішення в загальному порядку оскаржила відповідач ОСОБА_2 . 
В апеляційній скарзі на заочне рішення зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
В обґрунтування вимог покликається на те, що відповідач не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.
Суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що є обов`язковою підставою скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Звертає увагу на те, що судом були застосовані положення Цивільного кодексу України та положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які не повинні були бути застосовані в силу відсутності між позивачем та відповідачем відповідних правовідносин, що складають предмет спору у справі. Зокрема, апелянт вказує на те, що згідно Інформаційних довідок (витягів) з Державного реєструречових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомості, ОСОБА_2 не є власником квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , і як наслідок, відповідач, починаючи з квітня 2018 року жодних житлово-комунальних послуг від позивача не отримувала, і зобов`язань, зокрема не виконаних перед позивачем, відповідач немає. 
Окрім того зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою по АДРЕСА_1 та, відповідно не користується (не споживає) у даний час житлово-комунальними послугами, які надаються ОСББ «Зелена Тераса», зокрема послугами з управління багатоквартирним будинком (утримання спільного майна багатоквартирного будинку). 
Вважає, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки власником квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Кепітал Інвест». 
В апеляційній скарзі на додаткове рішення зазначає, що таке ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки суд розглянув питання щодо стягнення судового збору за відсутності відповідача, при цьому остання не була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. Водночас, звертає увагу на те, що ухвалення судового рішення за позовною заявою або заявою процесуального характеру передує стадія відкриття провадження, на якій суд зобов`язаний перевірити повноту сплати судового збору відповідно до вимог закону, залежно від обсягу та характеру вимог та/або ціни позову. Суд, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі не постановляв ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, при цьому в додатковому рішенні вказав, що позивачем не сплачувався судовий збір за подання до суду позовної заяви. Таким чином, додаткове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права. 
З урахуванням наведеного просить скасувати заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2021 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року, провадження у справі закрити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційні скарги заперечив, просив оскаржувані судові рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання 22.03.2022 не прибули, представник ОСОБА_4 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншому судовому засіданні, при цьому аналогічного змісту клопотання про відкладення розгляду справи подано представником ОСОБА_4 перед судовим засіданням, призначеним на 01.02.2022.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг, виходячи з такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судом встановлено, що позивач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелена Тераса» є неприбутковою юридичною особою, створеною власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 для належного утримання та використання спільного майна будинку. 
Відповідач ОСОБА_2 є власником квартир АДРЕСА_2 (площею 142,7 кв.м.), № 9 «В» (площею 236,1 кв.м.) та №9 «Г» (площа 237,9 кв.м.) у буд. АДРЕСА_1 , які були придбані нею згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 12.11.2014 року, від 12.11.2014 року та від 08.12.2014 року. 
Відповідно до інформації фінансово-особового рахунку№ НОМЕР_1 по кв. АДРЕСА_5 , заборгованість станом на 14.03.2021 року з врахуванням часткової сплати відповідачем боргу в сумі 16 700 грн., становить 34 119,48 грн.
Згідно із інформацією фінансово-особового рахунку № НОМЕР_2 по кв. АДРЕСА_5 , заборгованість станом на 14.03.2021 року з врахуванням часткової сплати відповідачем боргу в сумі 16 700 грн., становить 90 431,85 грн.
Відповідно до інформації фінансово-особового рахунку № НОМЕР_3 по кв. АДРЕСА_5 , заборгованість станом на 14.03.2021 року з врахуванням часткової сплати відповідачем боргу в сумі 16 700 грн., становить 91 491,09 грн. 
Загальний розмір заборгованості становить: 216042,42 грн. (34 119,48 грн+90 431,85 грн.+91 491,09 грн.).
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив про стягнення вказаної суми заборгованості, яка виникла за період з серпня 2020 року по січень 2021 року.
Розглядаючи позовні вимоги ОСББ «Зелена тераса», суд виходив з підставності позовних вимог, не спростування таких відповідачем, у зв`язку чим дійшов висновку про стягнення 216 042 грн.42 коп. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. 
При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. 
Навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, законодавець установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
За приписами частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.
Частиною 1 статті 385 Цивільного кодексу України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно із частиною 1 статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», якою визначені форми управління багатоквартирним будинком, управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Відповідно до статті 1 зазначеного Закону об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний: виконувати вимоги статуту об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ вправі вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтних фондів.
Співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст. 360 ч.1 ЦК України).
Окрім того, відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Судом беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартир АДРЕСА_2 (площею 142,7 кв.м.), № 9 «В» (площею 236,1 кв.м.) та №9 «Г» (площа 237,9 кв.м.) у буд. АДРЕСА_1 , які були придбані нею згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 12.11.2014 року, від 12.11.2014 року та від 08.12.2014 року, що підтверджується витягом ( інформація) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (а.с.198- 200). 
Відповідно частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто, права, зареєстровані до 1 січня 2013 року, залишаються дійсними. Повторно їх реєструвати в Державному реєстрі прав не потрібно. Але, у випадку відчуження об`єкта нерухомості, вся інформація про таку реєстрацію повинна бути перенесена (внесена) до Державного реєстру прав, для синхронізації баз даних.
Із долучених відповідачем витягів (інформації ) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що власником квартир АДРЕСА_2 (площею 142,7 кв.м.), № 9 «В» (площею 236,1 кв.м.) та №9 «Г» (площа 237,9 кв.м.) у буд. АДРЕСА_1 з 10.12.2011 року дійсно було Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Кепітал Інвест». Проте, після відчуження вказаних квартир, вказана інформація не була перенесена до Державного реєстру прав, який діє з січня 2013 року, відтак інформація залишилась у так званому «старому» реєстрі, яка і відображається у витягах, поданих відповідачкою.
Правова оцінка вказаним витягам була надана судом першої інстанції під час розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.
Тому, мотиви апеляційної скарги, що відповідач ОСОБА_2 не є власником квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 і позов пред`явлений до неналежного відповідача, спростовуються вищенаведеним.
Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;. 
Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Статтею 9 вказаного закону передбачено порядок оплати житлово-комунальних послуг, згідно ч.1 якої споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
При цьому відповідачка від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялася, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, нею не надано.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідачка, як співвласник багатоквартирного будинку, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСББ "Зелена Тераса» здійснювало управління житловим будинком АДРЕСА_1 та несло витрати по його утриманню, у тому числі і по оплаті житлово-комунальних послуг, а відповідачка, яка є власницею квартир у цьому будинку, не відмовлялась від таких житлово-комунальних послуг, отримувала їх та не оплачувала їх вартість, а тому наявні підстави для стягнення з неї заборгованості, що утворилася за період часу з серпня 2020 року по січень 2021 року в загальній сумі 216 042,42 грн., яка відповідачкою не спростована.
Окрім того, із наданих до матеріалів справи інформації фінансово-особового рахунку № НОМЕР_1 по кв. № 9 «Б», №000310009 по кв. АДРЕСА_6 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 здійснювала оплату житлово-комунальних послуг, що свідчить про часткове виконання обов`язку по сплаті житлово-комунальних послуг. 
Доказів на підтвердження відсутності заборгованості за послуги з управління будинком АДРЕСА_1 , відповідачкою ОСОБА_2 суду не надано.
Не проживання відповідачки ОСОБА_2 у квартирі за адресою по АДРЕСА_1 та, відповідно не споживання у даний час житлово-комунальних послуг, які надаються ОСББ «Зелена Тераса», не є підставою для звільнення від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, що були надані ОСББ "Зелена Тераса".
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №761/48615/18-ц (провадження №61-14819св20).
За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про обов`язок ОСОБА_2 сплатити заборгованість в розмірі 216 042 грн. 42 коп. за період з серпня 2020 року по січень 2021 року. 
Щодо мотивів апеляційної скарги про те, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, то колегія суддів виходить з наступного. 
У п.2 ч.2 ст. 19 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: позовного провадження (загального або спрощеного). 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду:1) малозначних справ;2) справ, що виникають з трудових відносин;3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд;4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч.4 ).
Крім того, ч.6ст. 19 ЦПК України передбачає, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із ст. 187 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач ОСББ «Зелена Тераса» звернувся до суд з позовом про стягнення заборгованості з ціною позову 191 328 грн. 09 коп. 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 
Заявою від 15.03.2021 позивач позовні вимоги уточнив та просив про стягнення 216 042 грн. 42 коп.
Відповідно до ст. Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня для працездатних осіб становить - 2270 гривень. 
Таким чином, при вирішенні питання розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд в ухвалі про відкриття провадження у справі врахував ціну позову – 216 042,42 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), відтак правильно вважав, що справа є малозначною, а тому може бути вирішена в порядку спрощеного позовного провадження. 
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув цю справу у порядку спрощеного позовного провадження, врахувавши категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у ній тощо.
Відтак, твердження ОСОБА_2 про те, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції встановив, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_7 . 
Згідно положень статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених ЦПК України, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно з п.п.1,2 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Як вбачається із матеріалів справи, кореспонденція суду, в тому числі ухвала про відкриття провадження у справі з позовною заявою, адресована апелянту, направлялась за адресою: АДРЕСА_7 , однак не була вручена адресату через непроживання за вказаною адресою. (а.с. 120-121). 
Внаслідок відсутності у матеріалах справи доказів належного повідомлення про час та місце розгляду справи, в судовому засіданні, яке мало місце 15.03.2021, оголошено перерву до 06.04.2021. 
Водночас, про розгляд судом справи 06 квітня 2021 року, відповідачку ОСОБА_2 повідомлено у встановленому законом порядку за адресою АДРЕСА_7 , що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с.158)
Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції здійснено всі залежні від нього процесуальні дії з метою повідомлення відповідача про дату та час розгляд справи.
Згідно із ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Таким чином, зважаючи на обізнаність відповідачки про пред`явлення до неї позовних вимог, розгляд цивільної справи в Галицькому районному суді м. Львова, а також враховуючи встановлені цивільним процесуальним законодавством строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, принцип розумного строку розгляду справи, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині стягнення з відповідачки додатковим рішенням судового збору, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За правилами ст. 2 зазначеного Закону платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Об`єкти справляння судового збору визначено ст. 3 Закону, згідно з ч. 1 якої судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлено ст.ст. 175, 177 ЦПК України. За змістом ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Верховний Суд у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/144/20 визначив головні вимоги до документу про сплату судового збору та указав, що визначальним є факт надходження всієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку з цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.
Як встановлено судом, при зверненні до суду з означеним позовом ОСББ «Зелена Тераса» судовий збір не сплачувався. Проте, при вирішенні спору по суті, суд задовольняючи позовні вимоги не вирішив питання щодо судових витрат.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суд першої інстанції вимоги позивача задовольнив повністю на суму 216 042, 42 грн., відповідно вимог ст. 141 ЦПК України додатковим рішенням від 05 серпня 2021 року стягнув з ОСОБА_2 на користь держави 3240 грн. 64 коп., що відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір». 
У ч. 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що лише у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
Враховуючи те, що суд не вбачав необхідності викликати учасників справи для вирішення питання щодо розподілу судового збору, відтак дійшов правильного висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідачки на користь держави, враховуючи те, що такий при подачі позову не сплачувався. 
Недолік відсутності зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України перед відкриттям провадження у справі був усунений судом шляхом ухвалення додаткового рішення, що не суперечить абзацу 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір».
Тому підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Таким чином, наведені обставини в їх сукупності не впливають на правильність вирішення спору по суті, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваних рішень суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2021 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 березня 2022 року.

Головуючий                                                А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк