ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/3162/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 року
в адміністративній справі №160/3162/21 за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та визнано протиправними і скасовано винесені 16.10.2018 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкові повідомлення-рішення №0535751305, №0535081305, 0535191305, №05355761305, а також стягнуто  за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5128,78 грн.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку ГУ ДПС у Дніпропетровській області з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому просить вказане рішення скасувати та прийняти інше рішення про відмову у задоволені вимог позивача.
Апеляційна скарга відповідача мотивована залишенням поза увагою судом першої інстанції того, що ОСОБА_1 на обґрунтування своїх вимог посилався лише на процедурні порушення контролюючого органу, при цьому не спростовував висновки перевірки, за результатом якої були винесені спірні ППР. Вирішуючи спір у цій справі суд першої інстанції не надав належної оцінки нормам матеріального права, які регулюють ці правовідносини та доказам сторін щодо: відсутності підпису особи, яка проводила перевірку в акті та порядку його направлення; порядку оформлення та способу направлення скарги до ДФС України позивачем; та строку оскарження позивачем ППР, після використання процедури адміністративного оскарження. За твердженнями апелянта, відсутність в акті перевірки підпису особи, яка її проводила, не може слугувати підставою для визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень №0535751305, №0535081305, 0535191305, №05355761305, винесених 16.10.2018 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за результатами документальної позапланової виїзної перевірки, оформленої ревізором ОСОБА_2 до виходу на лікарняний у формі Акту, який в подальшому був зареєстрований за №59631/04-36-13-05/2115106997 від 05.10.2018. При цьому, апелянт наголошує на тому, що інформація Акту перевірки, складеного особою, що її проводила, в подальшому вивчається та оцінюється начальником контролюючого органу або його заступником, і в разі наявності податкових порушень саме вони приймають податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов`язання платникові податків, а сам по собі акт податкової перевірки і дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акту не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акту. Вважаючи, що акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, апелянт також вказує, що чинним законодавством не встановлено підстав для визнання його нечинним, або недійсним внаслідок відсутності в Акті перевірки підпису одного з перевіряючих, що за твердженням апелянта також не робить автоматично протиправними рішення контролюючого органу, які прийняті на підставі такого акта. За вказаних обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції у цій справі не тільки помилково не врахував  положень чинного законодавства щодо порядку оформлення та направлення скарг платників податків на рішення контролюючого органу, а і не надав належної оцінки виявленим під час перевірки позивача порушенням, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення у справі, яке просить скасувати.          
Окремо апелянт також вказує на безпідставну  відмову у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Дніпропетровській області про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки наведені судом по тексту рішення припущення щодо неотримання позивачем відповіді на скарги у встановлений п. 56.9 ст. 56 ПК України строк, на переконання відповідача спростовуються долученими контролюючим органом і наявними в матеріалах справи доказами про направлення рішення ДФС України від 09.11.2018 №17524/Д/99-99-11-02-01-14 у порядку визначеному ст. 42 ПК України. Окрім цього, апелянт акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 двічі звертаючись до суду з аналогічними позовними заявами про скасування ППР від 16.10.2018 року №0535751305, №0535081305,№0535191305, №05355761305 в один день 21.12.2020 - допустив порушення строку звернення до суду відповідно до положень п. 56.19 ст.56 ПК України, а також порушив положення п.11 ч.5 ст.160 КАС України, оскільки в один день подає два позови з тим самим предметом та з тих самих підстав.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач вказуючи про безпідставність доводів відповідача, звертає увагу, що порушення порядку проведення перевірки та оформлення її результатів актом без підпису посадової особи, яка проводила перевірку, унеможливлює встановлення конкретної посадової особи, яка фактично брала участь у здійсненні перевірки, а порушення порядку розгляду поданої позивачем скарги до ДФС України та не повідомлення позивача про результати її розгляду при тому, що згідно відомостей індивідуальних податкових карток станом на кінець листопада 2018 року та кінець 2018 року у нього була відсутні заборгованість за податковими повідомленями-рішенями від 16.10.2018 року №0535751305, №0535081305, 0535191305, №05355761305, на переконання позивача свідчить про відсутність у нього правових підстав на той час звертатися до суду.
Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника апелянта, а також обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та відзиву на неї, перевіривши за матеріалами справи повноту зясування судом першої інстанції фактичних обставини у справі та правильність їх правової оцінки і застосування до спірних правовідносин норм матеріального та процесуального права, судова колегія не встановила правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, виходячи з нижченаведеного
Судом встановлено, що оскаржувані ОСОБА_1 у цій справі податкові повідомлення-рішення: №0535751305 від 16.10.2018 року за формою «Р» за платежем – податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 198 807,50 грн., у тому числі за штрафними санкціями – 39 761,50 грн.; №0535081305 від 16.10.2018 року за формою «Р» за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 216 503,69 грн., у тому числі за штрафними санкціями 72 167,90 грн.; №0535191305 від 16.10.2018 року за формою «Р» за платежем військовий збір на загальну суму 18 041,99 грн., у тому числі за штрафними санкціями 6 014,00 грн.; та №05355761305 від 16.10.2018 року за формою «Н» за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 79 523,00 грн. – були винесені 16.10.2018 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі Акту документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 №59631/04-36-13-05/2115106997 від 05.10.2018 року з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року (а.с.30-61 т.1), в якому зафіксовано порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог: 1) абз.5 п.6 ст.128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України в частині неналежного ведення книги доходів та витрат за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, що виразилось у несвоєчасній реєстрації книги доходів та витрат;  2) п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 144 335,79 грн., у тому числі по періодах: 2016 рік – 74 933,47 грн.,2017 рік – 69 402,32 грн.; пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2 ст.177, пп.1.2., пп.1.3 п.16 підрозділу 10 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано військовий збір у сумі 12 027,99 грн., у тому числі по періодах: 2016 рік – 6 244,46 грн., 2017 рік – 5 783,53 грн.; 4) п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464, у результаті чого визначено суму з урахуванням вимог ч.5 ст.8 Закону №2464 єдиного внеску фізичної особи-підприємця у сумі 174 506,33 грн., у тому числі по періодах: 2016 рік – 89 681,26 грн., 2017 рік – 84 825,07 грн.; 5) п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у загальній сумі 159 046,00 грн. за 2017 рік; 6) п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, в зв`язку з незабезпечення платником податків зберігання первинних документів; 7) п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України – порушення термінів реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у грудні 2017 року на суму ПДВ 159 046,00 грн.
Як з`ясовано із змісту вказаного Акту №59631/04-36-13-05/2115106997, який не підписаний ні державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області Корнільцевою Д.О. ні самим ОСОБА_1 , а долучена до матеріалів справи копія завірена головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області Мамоновою О.П. (а.с.61 т.1) -  документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проводилася головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області Корнільцевою Д.О. у приміщенні Криворізької південної ОДПІ в період з 26.09.2018 по 28.09.2018 у зв`язку наданими Давидовим Ю.І. запереченнями до Акту документальної планової виїзної перевірки від 17.09.2018 № 45985/04-36-13-05/ НОМЕР_1 та на підставі наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 № 5532-п від 25.09.2018 (а.с.167 т.2) і виданого на ім`я головного державного ревізора-інспектора Корнільцевої Д.О. направлення на перевірку від 25.09.2018 № 11519 (а.с.166 т.2) , які вручалися позивачу особисто 26.09.2018 о 17.38 годині. 
Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції спираючись на положення п.42.4 ст.42, п.58.3 ст.58, п.78.4, 78.8 ст.78, п.86.1, 86.3 ст.86 Податкового кодексу України правильно не взяв до уваги посилання відповідача на наданий до суду фіскальний чек №ФН 3000435167 від 08.10.2018 року, в якому зазначено номер відправлення №4900066384743 на підтвердження надіслання позивачу другого примірника акту документальної позапланової виїзної перевірки №59631/04-36-13-05/2115106997 від 05.10.2018 року, оскільки відповідачем не надано: опис вкладення до даного листа, у зв`язку з чим, у суду відсутня можливість встановити, що саме цим листом було направлено позивачу акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки №59631/04-36-13-05/ НОМЕР_1 від 05.10.2018 року; та доказів отримання позивачем вказаного Акту. При цьому, суд обгрунтовано критично поставився до доводів відповідача про те, що означений лист було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте у зв`язку з помилкою працівників АТ «Укрпошта» направлений простим листом, оскільки  вказаний лист було направлено 08.10.2018 року, запит Головного управління ДФС у Дніпропетровській області датується 15.11.2018 року (згідно відповіді АТ «Укрпошта»), а сама відповідь АТ «Укрпошта» на вказаний запит датується 01.10.2019 року, тобто майже через рік з дати запиту Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Отже, судова колегія визнає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про невиконня відповідвачем вимог п.86.3 ст.86 Податкового кодексу України щодо надіслання позивачу другого примірнику акту про результати перевірки, та підкреслює при цьому, що матеріали адміністративної справи не містять будь-якої інформації про вручення позивачу примірника вказаного Акту перевірки та доказів про отримання позивачем примірника цього Акту, і доводи апеляційної скарги відповідача зазначених висновків не спростовують.
У даному спірному випадку, відповідачем по справі дійсно грубо порушено право позивача, як  платника податків, відповідно до підпункту    17.1.6    пункту    17.1    статті    17 ПК України подати до контролюючого органу письмові заперечення до акта перевірки у порядку, встановленому цим Кодексом, тобто, у разі незгоди платника податків або його представників з викладеними в акті перевірки висновками чи фактами і даними – подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом    44.7    статті    44    цього    Кодексу, до контролюючого органу, який проводить перевірку (пункт    86.7    статті    86 ПК України). 
Погоджується судова колегія також з висновками суду першої інстанції про нечинність акту документальної позапланової виїзної перевірки №59631/04-36-13-05/2115106997 від 05.10.2018 року у зв`язку з відсутністю в ньому підпису посадової особи контролюючого органу, яка її проводила, і відповідно, про недопустимість використання вказаного акту, як належного доказу для прийняття податкових повідомлень-рішень щодо нарахування платнику податків податкових зобов`язань.
Для означених у попередньому абзаці висновків, у суду першої інстанції були усі правові підстави з огляду на положення Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727 (далі - Порядок №727) та Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок, затвердженими наказом Державної фіскальної служби України від 1 червня 2017 року № 396 (далі - Методичні рекомендації №396), а також з урахуванням правових висновків Верховного Суду у постанові від 03.12.2019 року по адміністративній справі №1440/1965/18, в якій саме і обговорювалося питання "відсутності підпису посадової особи контролюючого органу, що одноособово самостійно проводила перевірку платника податку». 
Отже, оскільки акт №59631/04-36-13-05/2115106997 не підписано головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області Корнільцевою Д.О., яка одноособово згідно наказу № 5532-п від 25.09.2018 (а.с.167 т.2) та направлення від 25.09.2018 № 11519 (а.с.166 т.2) проводила документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 в період з 26.09.2018 по 28.09.2018 (середа, четверг, п`ятниця), а на лікарняному вказана особа контролюючого органу перебувала тільки з 01.10.2018 року (а.с.164 т.2), і будь-якого наказу Криворізької південної ОДПІ про доручення проведення перевірки іншій особі не приймалося (що до речі, навіть не передбаченно чинним законодавством) – судова колегія визнає, що у даному спірному випадку саме ревізор-інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_2 зобов`язана була відповідно до положень п.77.9 ст.77 ПК України оформити результати документальної планової перевірки у встановленому ст.86 цього Кодексу порядку, з дотриманням вимог  п.2 розд. ІІ «Основні вимоги до оформлення документальних перевірок» та п. 2 розд. V Порядку № 727, тобто, у двох примірниках, підписати цей Акт та надати платнику податків (позивачу) також можливість ознайомитися з актом і підписати його, а також зареєструвати акт в контролюючому органі протягом 5 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення встановленого для проведення перевірки строку. 
Враховуючи, що акт документальної перевірки визначений згідно положень п.2 розд. І Порядку № 727 як службовий документ, то він повинен відповідати і загальним вимогам до оформлення організаційно-розпорядчих документів, одним із видів яких він є. Тобто, відповідно до положень Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55 (далі - ДСТУ 4163-2003), яке поширюється на     організаційно-розпорядчі документи (постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо), створювані в результаті діяльності органів державної влади України (п.1.1) - Акт документальної перевірки платника податків  відповідно до п 4.4 ДСТУ 4163-2003 повинен містити в собі проміж іншого підпис особи, яка складала його (23), і цей підпис згідно з положеннями п.5.23 ДСТУ 4163-2003 має складатися з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища. 
Наведені вимоги до службового документу, яким і є Акт перевірки платника податків, також продубльовано у пп. 4.1.7 п.4.1 Національного стандарту України «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять» ДСТУ 2732:2004, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.05.2004 року № 97 (далі - ДСТУ 2732:2004), яким прописано, що підпис (службового документа) є обов`язковим реквізитом службового документа, який свідчить про відповідальність особи за його зміст та є єдиний чи один з реквізитів, що надають документові юридичної сили. 
З аналізу наведених положень вбачається, що акт перевірки, як службовий документ, повинен мати такий обов`язковий реквізит як підпис посадової особи, відповідальної за його зміст, з наявністю якого законодавець пов`язує набуття цим документом юридичної сили. Відсутність на акті перевірки підпису посадової особи, яка проводила перевірку та відповідальна за його зміст, свідчить про те, що такий акт перевірки є неналежно оформленим, не набуває юридичної сили і відповідно не може бути законною підставою для прийняття контролюючим органом податкових-повідомлень рішень про нарахування платнику податків грошових зобов`язань.
Отже, наведені вище приписи законодавця можна розуміти таким чином, що такий акт перевірки має бути підписаний тією посадовою особою контролюючого органу, яка вказана у направленні на проведення такої перевірки, наказі про призначення податкової перевірки (копія якого має бути додана до направлення), що мають бути підписані відповідним керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу та скріплені його печаткою, щоб такий акт перевірки відповідав вказаним вимогам чинного законодавства України.
Акт податкової перевірки за відсутності на ньому підпису посадової особи, яка зазначена у вступній частині акту як така, що проводила перевірку платника податків, є неналежно оформленим, а тому не може вважатись законною підставою для прийняття оскаржуваних у справі податкових повідомлень-рішень, прийнятих на його основі, і така позиція стосовно підписання Акту перевірки посадовою особою контролюючого органу як основної умови дійсності цього акту, повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 04 вересня 2018 року по справі № 826/14101/16 та від 03 грудня 2019 року по справі № 1440/1965/18, від 05.03.2020 року у справі №826/16217/17.
Доводи апелянта про відсутність самостійної підстави для  визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі акта, який не містить підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, з посиланням на рішення Верховного Суду у справі №1440/1965/1 - до даного спірного випадку є незастосовними.
Підтримуючи висновки суду першої інстанції у цій справі, колегія суддів також звертає увагу на те, що всупереч вимог податкового законодавства, документальна позапланова виїзна перевірка позивача – проводилася в приміщенні контролюючого органу, що фактично змінює вид переірки: з виїзної – на невиїзну, що також свідчить про порушення контролюючим органом права платника податків буди присутнім під час виїзної перевірки та  порядку проведення перевірки, що у сукупності з вищевикладеними порушеннями права позивача отримати Акт перевірки, ознайомлення з цим актом та надання на нього заперечень, тільки додатково підкреслює протиправність та незаконність оскаржуваних позивачем у цій справі податкових повідомлень-рішень, і лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 04.06.2021 року №9486/04-36-07-16 не спростовує висновки суду, не усуває виявлені порушення та не може слугувати підставою дійти висновку про правомірність дій та рішень податкового органу.
Обговорюючи доводи апелянта стосовно пропущеного позивачем строку звернення до суду з позовом, колегія суддів виходить з передбаченого підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України права позивача оскаржити прийняті відносно нього податкові повідомлення-рішення відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України в адміністративному порядку, і встановленого адміністративним судом грубого порушення відповідачем цього права.
Чинним законодавством передбачено і відповідачем по справі не спростовується, що платник податків має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення у разі коли вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом чи іншими законами України. Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, в свою чергу зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Відповідно, скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач отримавши 23.10.2018 року на почтовому відділенні податкові повідомлення-рішення №0535751305, №0535081305, 0535191305, №05355761305, оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України  (а.с.68-69,  74-75, 80-81, 82 т.1) через електронний кабінет платника податку. Проте, відповідно змісту листа Державної фіскальної служби України від 09.11.2018 року №17524/Д/99-99-11-02-01-14, скарги ОСОБА_1 були повернуті йому без розгляду, з підстав не їх відповідності вимогам статті 8 Закону України «Про звернення громадян», а саме, не підписані скаржником.
Суд першої інстанції з приводу зазначених обставиг, правильно спираючись на положення  ч.1 ст.5, ч.1,2 ст.6, ч.1 ст.10 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та на приписи п.13 і п.16 Розділу ІІ Порядку функціонування Електронного кабінету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 637 (далі – Порядок №637, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дійшов обгрунтованого висновку про протиправне повернення ДФС України позивачу без розгляду вказаних скарг, які  в дійсності були підписані позивачем в порядку, передбаченому законодавством, тобто, з використанням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП).
Судова колегія у повному обсязі погоджується з наведеними у попередньому абзаці висновками, оскільки ФОП ОСОБА_1 має право відповідно до умов укладеного Договору про визнання електроних документів № 120420161 від 12.04.2016 (а.с.62-67 т.1) використовуватися електронний цифровий підпис, з використанням якого після проходження електронної ідентифікації, має можливість взаємодіяти з контролюючими органами, у тому числі, здійснювати  листування з ДФС (ДПС), подавати в адмінісративному порядку скарги із застосуванням засобу електронного зв`язку, тобто, через електронний кабінет платника податків, яким користується.
З огляду на долучені до матеріалів адміністративної справи скріншоти запитів та скарг позивача, що надсилалися ним до контролюючого органу засобами електроного зв`язку через електронний кабінет платника податків, судова колегія наголошує на відстності у Державної фіскальної служби України повертати без розгляду подані позивачем в адміністративному порядку засобами електроного зв`язку скарги з підписом ЕПЦ на повідомлення-рішення №0535751305, №0535081305, 0535191305, №05355761305, із зазначенням підстави повернення ст.8 Закону України «Про звернення громадян» (не підписання скаржником).
Таким чином зазначену позивачем дату, коли він дізнавіся про результат розгляду його скарг на повідомлення-рішення №0535751305, №0535081305, 0535191305, №05355761305, оскільки у встановлений законом строку та порядок не отримав відповідді Державної фіскальної служби України, судова колегія не знаходить підстав для визнання пропущенним строк звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
          Виходячи з положень п.1 ст.6 Конвенції, що застосовується як     Європейським судом з прав людини, так і укрїнськими судами усіх рівнів, який не вимагає від суду детальної відповіді на кожен аргумент сторін спору, і прикладом цього є рішення Європейського суду (Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, п.29) де зазначено, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру, колегія суддів не вбачає підстав для більш детального мотивування законності і обгрунтованості рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у цій справі. 
Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи сукупність встановлених і перевірених судом фактичних обставин у цій справі, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, висновки якого доводами апеляційної скарги відповідача не спростовуються.
Керуючись ст.ст.   242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                          П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 року - залишити без змін. 
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.    
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                       В.В. Мельник 

                               суддя                                                                       Д.В. Чепурнов