ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5881/21                                                Суддя першої інстанції: Заяць О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                               - Бужак Н.П., Губської Л.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання неправомірним рішення і зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради (далі – Відповідач, Департамент), в якому просив:
- визнати неправомірним рішення Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо відмови у внесенні інформації до його облікової картки в ЄДАРП про його падчерку ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
- зобов`язати Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради внести інформацію до його облікової картки в ЄДАРП про його падчерку ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та надати доступ ОСОБА_2 до належних їй пільг, як члену сім`ї, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема, нараховувати та виплачувати пільгу у грошовій формі за користування житлово-комунальними послугами з моменту занесення інформації щодо неї до його облікової картки в ЄДАРП із здійсненням відповідного перерахунку виплати.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 позов задоволено повністю. При цьому суд виходив з того, що Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є спеціальним законом, яким встановлено розмір пільг щодо плати за користування комунальними послугами та коло осіб, на яких вони поширюються, зокрема на учасників бойових дій та членів їх сімей, які проживають разом з ними, без зазначення будь-яких виключень, а тому ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ), будучи падчеркою ОСОБА_1 , має право на пільги, встановлені указаним Законом.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що створення сім`ї на засадах усиновлення здійснюється лише на підставі рішення суду, якого до поданих ОСОБА_1 документів додано не було, а відтак матеріалами справи не підтверджується належність ОСОБА_2 до членів сім`ї Позивача у розумінні положень ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувати справу з суду першої інстанції.
На виконання вимог ухвали справа надійшла до суду 14.12.2021.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що належними і допустимими доказами підтверджується право ОСОБА_2 на пільги як члену сім`ї учасника бойових дій, а відтак відмова Департаменту у внесенні інформації про ОСОБА_2 до ЄДАРП суперечить взятим державою зобов`язанням із надання пільг щодо плати за житло і комунальні послуги.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 35) та довідкою військової частини НОМЕР_2 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 11.06.2021 № 22/59 (а.с. 39).
Крім того, матеріали справи свідчать, що Позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (ЄДАРП), як учасники бойових дій з урахуванням членів сім`ї, згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». На обліку в ЄДАРП перебувають члени його сім`ї: дружина ОСОБА_3 1977 року народження.
ОСОБА_1 , 1978 р. н., дружина ОСОБА_3 1977 р. н. та неповнолітня дитина ( ОСОБА_2 , 2009 р. н.) проживають разом та ведуть спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . Про факт спільного проживання, як зазначено судом першої інстанції, свідчать довідка військової частини НОМЕР_2 від 31.05.2021 № 22/84 (а.с. 40), довідка Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 31.05.2021 № 2936 (а.с. 42) та свідоцтво про шлюб від 29.04.2017 (а.с. 34).
У квітні 2021 року ОСОБА_1 було подано заяву до Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, в якій він просив внести інформацію про дитину його дружини, падчерку ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги, по Деснянському району міста Чернігова за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, Управлінням соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради відмовлено у внесенні інформації щодо падчерки Позивача до Єдиного державного реєстрі осіб, які мають право на пільги, про що останнього повідомлено листом від 21.04.2021 №12-05/3202 (а.с. 33).
Вважаючи таке рішення Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради неправомірним, 05.05.2021 ОСОБА_1 , звернувся до Департаменту з приводу спірного питання.
Листом від 17.05.2021 №12-05/7534 Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради відмовив ОСОБА_1 у внесенні інформації про його падчерку, ОСОБА_2 , до Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги, по Деснянському району міста Чернігова за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що остання не належить до членів сім`ї Позивача у розумінні ст. 51 Бюджетного кодексу України (а.с. 43). 
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон), ст. ст. 2, 3, 268 Сімейного кодексу України (далі – СК України), п. п. 1, 2, 3, 4 Положення про Єдиний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 (далі – Положення №117), суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність нормативно визначеного виключення можливості віднесення падчерки до членів сім`ї військовослужбовця, що має право на пільги.
Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» цей закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
Пунктом 5 частини 1 статті 12 Закону передбачено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 75-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю).
Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.
Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 75-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю).
Приписи ч. 2 ст. 12 Закону визначають, що пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються учасникам бойових дій та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
Відповідно до ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.
У свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України визначено, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Частинами 1-2 статті 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.
Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 07.05.2015, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції (а.с. 36), ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , а її батьком є ОСОБА_4 .
Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 у справі № 420/4485/19 підкреслив, що визначення поняття «сім`я», вжите у Сімейному кодексі України, не може розповсюджуватися на правовідносини у сфері бюджетних видатків та призначення і виплати державою пільг, оскільки цей термін в названому нормативно-правовому акті вжито у розумінні сімейних правовідносин, взаємних прав та обов`язків подружжя та їхніх дітей.
Виходячи із норм статті 51 Бюджетного кодексу України, як зазначив Верховний Суд у згаданій постанові, поняття «їхні неповнолітні діти» потрібно тлумачити як походження від матері та батька, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 15.05.2019 у справі № 219/10374/15-а, на спірні правовідносини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 (№1-8/99) (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»), на яке посилався ОСОБА_1 у позовній заяві, не розповсюджується з огляду на те, що про тлумачення положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 51 Бюджетного кодексу України в зазначеному рішенні не йдеться.
Отже, оскільки ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , на яку згідно із законодавством надається знижка на оплату за користування комунальними послугами, то колегія суддів приходить до висновку, що Департаментом було правомірно відмовлено Позивачу у внесенні в Єдиний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, доньки його дружини, як члена сім`ї пільговика, оскільки остання не має права на пільги, передбачені статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Аналогічна позиція щодо тотожних правовідносин висловлена Верховним Судом у вже згаданій вище постанові від 30.03.2021 у справі №420/4485/19.
Доходячи до протилежних висновків, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми ст. 51 Бюджетного кодексу України, натомість використовував в якості джерела права роз`яснення Міністерства оборони України від 27.05.2002, які не належать до нормативних актів, а відтак не мають обов`язкового характеру.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки не врахував при вирішенні цього спору положення ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України, а також позицію Верховного Суду щодо особливостей застосування цієї норми у співвідношенні до приписів Сімейного кодексу України у контексті права на отримання пільг членами сім`ї учасника бойових дій, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Наведені вище обставини є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу – задовольнити, а рішення суду першої інстанції – скасувати.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради – задовольнити повністю.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року – скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                                      Н.П. Бужак

                                                                                                              Л.В. Губська

Повний текст постанови складено 09 лютого 2022 року.