ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/177/20  Номер провадження 22-ц/814/43/22	Головуючий у 1-й інстанції Харченко  В. Ф.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Гальонкіна С. А., Карпушина Г. Л. 
за участю секретаря: Таценко Т. Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника Селянського (фермерського) господарства «Явір» - адвоката Лазоренко Олега Володимировича
на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 27 травня 2020 року у складі судді Харченка В. Ф.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Явір», третя особа - Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області, про зобов`язання повернути земельну ділянку і скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про інше речове право (право оренди землі),
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до СФГ «Явір», третя особа Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області, про визнання недійсним договору оренди землі від 13.11.2018 між ОСОБА_1 та СФГ «Явір» та скасування державної реєстрації від 19.11.2018 права оренди СФГ «Явір» на належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 5324580400:00:004:0182, зареєстровану КУ «Реєстраційна служба» 19.11.2018, номер запису: 29057984.
Позов мотивовано тим, що на підставі Державного акту на землю серії ПЛ № 113481 від 28.11.2005, виданого Семенівським районним відділом земельних ресурсів Семенівської РДА вона володіє земельною ділянкою площею 2,7249 га, що розташована на території Біляківської сільської ради Кременчуцького (раніше Семенівського) району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки 5324580400:00:004:0182. 
Вказувала, що вказану земельну ділянку в оренду вона нікому не передавала, жодних договорів з цього приводу не підписувала.
19 грудня 2019 року на її банківську карту прийшли кошти в сумі 12 537 грн. На запит до АТ КБ «ПриватБанк» їй було повідомлено, що вказані кошти надійшли від ТОВ «ВЕСНАН ГРУП» з призначенням платежу «за оренду земельного паю».
На запит її адвоката до Державного земельного кадастру з`ясовано, що належна їй земельна ділянка з 19.11.2018 перебуває в оренді у СФГ «Явір». 
Оскільки вона не підписувала та не укладала з відповідачем договору оренди землі та додатків до нього, підпис в договорі оренди поставлений не нею, є підробленим, а тому вказаний договір оренди не відповідає її волі та є недійсним.
15 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 № 145/2047/16-ц, просила суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй майном, а саме: земельною ділянкою площею 2,7249 га, розташованою на території Біляківської сільської ради Кременчуцького (раніше Семенівського) району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки 5324580400:00:004:0182, шляхом повернення їй зазначеної земельної ділянки відповідачем СФГ «Явір» та скасування державної реєстрації права оренди СФГ «Явір» на вказану земельну ділянку, виконану КУ «Реєстраційна служба» 19.11.2018, номер запису: 29057984, припинивши СФГ «Явір» право оренди на належну їй земельну ділянку.
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 27 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Усунено ОСОБА_1 перешкоди у користуванні її майном, зобов`язано СФГ «Явір» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 5324580400:00:004:0182, площею 2,7249 га, розташовану на території Біляківської сільської ради Кременчуцького (раніше Семенівського) району Полтавської області.
Скасовано рішення державного реєстратора Комунальної установи «Реєстраційна служба», номер запису 29057984 від 19.11.2018 про проведену державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) СФГ «Явір», з одночасним припиненням права оренди СФГ «Явір» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324580400:00:004:0182, площею 2,7249 га.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з СФГ «Явір» на користь ОСОБА_1 840,80 грн судових витрат зі сплати судового збору та 2 250,24 грн судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.
Стягнуто з СФГ «Явір» 840,80 грн судового збору в дохід держави.
Рішення суду мотивовано наявністю правових та фактичних підстав для судового захисту порушених прав позивача в обраний спосіб. 
Додатковим рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 21 липня 2021 року стягнуто з СФГ «Явір» на користь ОСОБА_1 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з рішенням суду, представник СФГ «Явір» - адвокат Лазоренко О. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач була особисто присутня під час укладення договору оренди та власноруч підписувала його, оскільки при укладенні договору позивачем особисто було надано оригінали документів: державного акту на земельну ділянку, паспорта та ідентифікаційного коду, а доказів того, що дані документи були викрадені або втрачені позивачем надано не було.
Зазначає, що в основу рішення суду першої інстанції покладено виключно висновок експертизи від 30.12.2020 без належної правової оцінки доказів того, що підписи ОСОБА_1 в договорі та в паспорті позивача від 26.11.2002 відрізняються, що свідчить лише про те, що позивач постійно змінював спосіб виконання свого підпису і він не був у неї тотожним протягом тривалого часу.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За правилами пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України у результаті розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 листопада 2005 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5324580400:00:004:0182, площею 2,7249 га, що розташована на території Біляківської сільської ради Кременчуцького (раніше Семенівського) району Полтавської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно договору оренди землі № 18 від 13 листопада 2018 року ОСОБА_1 передала належну їй земельну ділянку в оренду СФГ «Явір» строком на 10 років зі сплатою орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 9,68 %, що в грошовому виразі становить 9 937,90 грн.
Цього ж дня було складено акт приймання передачі вказаної земельної ділянки.
Право оренди землі за договором оренди землі № 18 від 13.11.2018 зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Комунальною установою «Реєстраційна служба» Полтавської області 19.11.2018, номер запису про інше речове право 29058063, рішення про державну реєстрацію 44195674 від 22.11.2018 строк 10 років.
Позивач ОСОБА_1 заперечує підписання нею вказаного договору та акту.
Висновком експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 30.12.2020 № 2275 за результатами проведення судовим експертом Дейнека Т. М. експертного дослідження на виконання ухвали суду про призначення судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 у двох примірниках договору оренди землі № 18 від 13.11.2018, сторонами якого вказані ОСОБА_1 і Селянське (фермерське) господарство «Явір», виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. На процес письма при виконанні підписів від імені ОСОБА_1 у графах: «Орендодавець _ ОСОБА_1 » двох примірників договору оренди землі № 18 від 13.11.2018, збиваючи фактори (природні, штучні) не діяли.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність підпису орендодавця, який є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, що підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, свідчить про те, що договір оренди землі № 18 від 13.11.2018 є неукладеним, а ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки є усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку позивачеві та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речового права оренди на спірну земельну ділянку з одночасним припиненням права оренди землі за відповідачем.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
За приписами статей 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).
У разі відсутності домовленості сторін щодо істотних умов договору оренди землі, яка має засвідчуватись підписом сторін, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. 
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У цьому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. 
Таких правових висновків з відступом від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, дійшла Велика Палата Верховного суду у справі № 145/2047/16-ц у постанові від 16 червня 2020 року. 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. 
Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Негаторний позов може бути заявлений впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. 
Захист прав і охоронюваних законом інтересів позивачів за негаторним позовом надається судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права.
Суд першої інстанції, встановивши, що позивач не підписувала спірний договір оренди землі № 18 від 13.11.2018, що підтверджується належними та допустимими доказами по справі, а отже не погоджувала умов цього договору, який не є укладеним, але на його підставі відповідач заявляє про своє речове право оренди на спірну земельну ділянку, вірно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про захист права власності позивача від порушень, що не пов`язані з позбавленням права володіння, проте перешкоджають позивачеві у здійсненні правомочностей власника земельної ділянки, зокрема у праві користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, належними засобами доказування не підтверджуються та ґрунтуються на незгоді з наявними у справі доказами та їх оцінкою судом. 
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків (стаття 76 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
За змістом статей 76-78, 102-106 ЦПК України обставини, що входять до предмета доказування та встановлення яких потребує спеціальних знань у сфері іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, доводяться висновками експертів, які можуть бути підготовлені на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Заперечуючи висновок проведеної у справі почеркознавчої експертизи через залишення поза увагою суду інших доказів, що містять підпис позивача, представник відповідача попри обов`язок доводити відповідні обставини належними та допустимими засобами доказування, які у цьому випадку вимагають спеціальних знань експерта, оскільки порівняння підписів особи у документах виходить за межі знань суду про право, відповідних клопотань суду не заявляв та експертних висновків не подавав, тому колегія суддів апеляційного суду відхиляє такі доводи апеляційної скарги відповідача як необґрунтовані, підстав для сумніву в об`єктивності та правильності висновку судового експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 2275 від 30.12.2020 не вбачає. 
Оскаржуване рішення ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених з достатньою повнотою фактичних обставин справи, тому колегія суддів апеляційного суду залишає апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Селянське (фермерське) господарство «Явір» - адвоката Лазоренко Олега Володимировича - залишити без задоволення.
Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 27 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        С. А. Гальонкін

                                                                               Г. Л. Карпушин