УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 675/1129/19
Провадження № 22-ц/4820/1862/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В., 
секретар судового засідання Дубова М.В.,
                        з участю прокурора,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест», про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію прав на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію земельної ділянки та поновлення запису про державну реєстрацію земельної ділянки, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області в складі судді Пашкевича Р.В. від 20 вересня 2021 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив:

У травні 2019 року заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури звертаючись в суд з цим позовом вказував, що наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-4315-СГ від 15.03.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 6822184500:06:018:0846, яка знаходиться за межами населених пунктів на території М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. 
На підставі зазначеного наказу 05.04.2017 року зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. 
За договором купівлі-продажу від 06.06.2017 року ОСОБА_1 продав земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:06:018:0846 ОСОБА_2 , яка в подальшому включила зазначену ділянку до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877 площею 4 га, право власності на яку зареєстровано за останньою. 
На час звернення до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області ОСОБА_1 вже попередньо на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-13120-СГ від 26.05.2016 року отримав у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, кадастровий номер 6825582600:06:042:0008, що розташована за межами населених пунктів Городнявської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, тобто незаконно набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:06:018:0846. Це свідчить про незаконність набуття у власність ним земельної ділянки з кадастровим номером 6822184500:06:018:0846. 
Враховуючи незаконність набуття у власність земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 6822184500:06:018:0846, оскільки майно вибуло із державної власності внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури просив суд: 1) визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-4315-СГ від 15.03.2017 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 6822184500:06:018:0846) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; 2) витребувати у ОСОБА_2 на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 6822184500:06:018:0846) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; 3) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 29477214 від 11.12.2018 року про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877; 4) скасувати у Поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877 запис про державну реєстрацію цієї земельної ділянки; 5) поновити у Поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:06:018:0846 запис про державну реєстрацію цієї земельної ділянки.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2020 року в цивільній справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ «Поділля Вест».
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 15 березня 2017 року № 22-4315-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 6822184500:06:018:0846) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.
Витребувано у ОСОБА_2 на користь держави земельну ділянку загальною площею 2 га в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом № 22-4315-СГ від 15 березня 2017 року у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 29477214 від 11 грудня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877.
У задоволенні решти вимог позову заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі ТОВ «Поділля-Вест» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, суд першої інстанції не перевірив наявність відповідних підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді. Матеріали справи не містять причин неможливості здійснення ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку. Суд неправильно застосував норми матеріального права, не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду за якою визнання недійсним наказу одночасно з витребуванням майна не може вважатися належним способом захисту порушеного права. 
Судом порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки втрата ОСОБА_2 та апелянтом земельної ділянки через неналежне виконання державними інституціями своїх повноважень щодо захисту права власності на майно є грубим та невиправданим втручанням у їхнє право. 
На думку апелянта, скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 29477214 від 11.12.2018 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку (об`єднану) загальною площею 4 га (кадастровий номер 6822184500:06:018:0877) не є необхідним для вирішення питання про витребування від добросовісного набувача частини земельної ділянки після її об`єднання з іншими земельними ділянками.
Рішення в частині відмови у позові не оскаржується в апеляційному порядку, а отже, не є предметом апеляційного перегляду.
У відзиві Шепетівська окружна прокуратура просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну. 
В судовому засіданні прокурор проти апеляційної скарги заперечила, пославшись на її безпідставність.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 15 березня 2017 року № 22-4315-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 6822184500:06:018:0846, що знаходиться за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства.
05 квітня 2017 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:06:018:0846.
06 червня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2 
У подальшому земельна ділянка з кадастровим номером 6822184500:06:018:0846 увійшла до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877 площею 4 га на підставі технічної документації із землеустрою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , а 11 грудня 2018 року право власності на новоутворену земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 166809014 від 16 травня 2019 року ОСОБА_4 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 травня 2016 року № 22-13120-СГ на праві приватної власності (право зареєстровано 03 червня 2016 року) належала земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером 6825582600:06:042:0008 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Городнявської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.
Згідно рішення №1 засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» від 02.05.2019 року ОСОБА_2 створено товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» та сформовано статутний капітал товариства за рахунок майнового (негрошового) внеску в сумі 2846715,50 грн., а саме земельних ділянок, які належать засновнику на праві власності. До статутного капіталу включено, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877 площею 4 га, що знаходиться за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізславського району Хмельницької області.
Частка ОСОБА_2 у статутному капіталі товариства становила 100%, її обрано директором та затверджено його статут.
Згідно акта приймання-передачі від 02.05.2019 року ОСОБА_2 передала, а ТОВ «Поділля Вест» прийняло земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877 в якості внеску ОСОБА_2 до статутного капіталу товариства.
На підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Поділля Вест» від 08.05.2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , передано у власність останнього перейшла частка в статутному капіталі ТОВ «Поділля Вест» в сукупному розмірі 2846715,50 грн., що складає 100% статутного капіталу товариства. 
Згідно з актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Поділля Вест» від 08.05.2019 року в зв`язку з укладенням вказаного договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_5 корпоративні права - частку в статутному капіталі ТОВ «Поділля Вест» у розмірі 2846715,50 грн., що складає 100% статутного капіталу товариства. 
Рішенням учасника №10/05/2019 ТОВ «Поділля Вест» від 10.05.2019 року припинено повноваження директора товариства ОСОБА_2 та призначено нового директора – ОСОБА_5 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєсьроу речових прав на нерухоме майно №166818847 від 16 травня 2019 року, єдиним власником земельної ділянки з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877 є ОСОБА_2 .
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не оскаржуються учасниками справи.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 незаконно отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером 6822184500:06:018:0846, оскільки  на час уже використав право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки за таким видом використання, тому оспорюваний наказ слід визнати недійсним. Вказана земельна ділянка незаконно вибула із державної власності, її власником за даними державної реєстрації є ОСОБА_2 , тому саме у неї як власника підлягає витребуванню ця земельна ділянка. 
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного представництва прокурором інтересів держави в суді є безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює : підтримання публічного обвинувачення в суді;  організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку;  представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.  Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
За змістом ст. 1 Закон України «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону №1697-VII (в редакції на час звернення прокурора з позовом до суду) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.  Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.  Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.  Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4 ст. 23 Закону №1697-VII).
Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Як передбачено ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини 4 статті 185 ЦПК України визначено, що заява повертається, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України).
У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор допускається до участі у справі та набуває відповідного статусу учасника процесу. У випадку відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави суд повертає йому подану заяву.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року (справа №587/430/16-ц) не виключила, що у разі нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави відповідний суб`єкт владних повноважень може виступати відповідачем у справі, а прокурор, у такому випадку, набуває процесуального статусу позивача.
У вказаній справі прокурор обґрунтував своє звернення до суду тим, що Держгеокадастр як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, незаконно відчужило земельну ділянку державної власності. При цьому Держгеокадастр не вжило заходів до виявлення та усунення вказаного порушення закону, а відповідно до приписів Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) не вправі здійснювати заходи державного контролю (нагляду), які у подальшому можуть бути підставою для звернення до суду з позовом, і самостійно скасувати наказ, на підставі якого особа набула право власності на земельну ділянку.
Звернення прокурора до суду з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання безоплатної передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності. Окрім того, суспільний інтерес полягає у поверненні земельної ділянки у розпорядження держави, що є умовою реалізації функцій держави з забезпеченням громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей усіх громадян використати своє право на приватизацію землі. 
Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з такими підставами для звернення прокурора до суду та відкрив провадження у справі.
Дії суду відповідають правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 05 листопада 2020 року (справа № 910/21377/17), від 28 вересня 2020 року (справа № 924/768/18), від 21 вересня 2020 року (справа № 924/779/18), від 3 вересня 2020 року (справа № 924/802/18), від 02 вересня 2020 року (справа №924/817/18).
Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.
Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Для ведення особистого селянського господарства громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі - не більше 2 гектара (п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України).
Суд першої інстанції правильно встановив, що на час видачі оспорюваного наказу ОСОБА_1 вже реалізував своє право, передбачене ст. 116 ЗК, йому було надано безоплатно з земель державної власності земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. 
Згідно з ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Отже, оспорюваний наказ видано з порушенням ст.ст. 116, 118 ЗК України, і наявні підстави для визнання його недійсним. 
Не можуть бути підставою для скасування судового рішення та відмови в позові посилання апелянта, що вимога про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру незаконним та його скасування є не ефективним способом захисту, оскільки задоволення позову в цій частині не впливає на права апелянта та не відновлює його прав при задоволенні інших позовних вимог про витребовування земельної ділянки у іншого відповідача.
Щодо посилання апелянта на втручання у право на мирне володіння майном, апеляційний суд приймає до уваги таке.
Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Відповідний принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).
ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008 року).
Отже, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Суспільним, публічним інтересом звернення прокурора до суду з цим позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю українського народу. 
Зважаючи на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави критеріям правомірного втручання в право ОСОБА_2 та ТОВ «Поділля Вест» на мирне володіння майном, та порушення принципу пропорційності, які сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.
Так, апелянт ТОВ «Поділля Вест» відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не володіє жодними  правами щодо  спірної земельної ділянки,  а також об`єднаної  земельної ділянки з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877. Згідно з даними цього Реєстру єдиним власником земельної ділянки з кадастровим номером 6822184500:06:018:0877 є ОСОБА_2 .
Відтак витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 не є втручанням у право на мирне володіння майном апелянта, вимога про витребування земельної ділянки у ТОВ «Поділля Вест» не заявлялася. 
В свою чергу сама ОСОБА_2 не оспорювала вказане рішення в апеляційному порядку.
Посилання апелянта щодо неправильного вирішення вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку також є необґрунтованим. 
Так, згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на земельну ділянку та звернення прокурора з позовом, у разі скасування на підставі рішення суду записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. 
Отже, позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту його порушеного права, який узгоджувався з вимогами статей 26 і 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вказаній редакції на час його звернення до суду.
Зміна законодавства, норм ст.ст. 26 і 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вказаній редакції на час його звернення до суду після закінчення підготовчого засідання за відсутності в прокурора процесуальної можливості змінити позовні вимоги не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки результатом є скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку.
Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що без скасування запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на об`єднану земельну ділянку неможливо буде виконати рішення про витребування у неї на користь держави спірної земельної ділянки. Нескасування запису про реєстрацію права власності не призведе до реального виконання рішення суду та поновлення прав держави.
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.11.2020 року у справі №672/1788/18.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи, тому підстав для його скасування або зміни в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390  ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» залишити без задоволення.
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 вересня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 24 грудня 2021 року.

Судді                                                        Л.М. Грох

А.М. Костенко

                                                               Т.В. Спірідонова