УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/3977/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А. 
Категорія 47 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Миніч Т.І.,
за участю секретаря     Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 276/3977/17 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Коростенської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Коростенської міської ради про визнання недійсними рішення виконавчого комітету міської ради та державного акта про право власності на землю , за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Невмержицької О.А., 

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1110 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства й розташована в АДРЕСА_1 . Власником сусіднього домогосподарства є ОСОБА_2 , який самовільно змінив межі земельної ділянки, зруйнував паркан, розташований між цими суміжними земельними ділянками, та побудував новий, внаслідок чого вона позбавлена можливості користуватися частиною належної їй земельної ділянки.
       Окрім того, зруйнувавши паркан, відповідач спричинив їй матеріальний збиток на суму 10557 грн.
       Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просила усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою та зобов`язати ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки, які існували до порушення її прав, шляхом переміщення огорожі у відповідності до плану зовнішніх меж земельної ділянки, визначених в державному акті.
       Також просила стягнути з відповідача на свою користь збитки, пов`язані із самовільним зайняттям земельної ділянки в сумі 10557 грн.
        ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради №458 від 14 серпня 2002 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1110 га.
       Також просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на землю серії ЖТ №27-000423, виданий 27 серпня 2002 року виконавчим комітетом Коростенської міської ради Житомирської області.
       В обґрунтування позову зазначив, що рішення про передачу земельної ділянки у власність повинно прийматися сесією місцевої ради, а не її виконавчим комітетом.
       При виготовленні технічної документації на вказану земельну ділянку не були проведені кадастрові зйомки, межі цієї земельної ділянки не були погоджені з ним.
       Окрім того, на ім`я ОСОБА_1 виданий один державний акт на дві земельні ділянки : площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0110 га для ведення особистого селянського господарства, що не відповідає вимогам законодавства. 
       Також зазначає, що відповідно до вимог статті 121 ЗК України норма безоплатної передачі у власність земельної ділянки, призначної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 0,10 га. Однак, площа переданої у власність позивачці земельної ділянки становить 0,1110 га. Таке збільшення площі відбулося за рахунок самовільного зайняття суміжних земельних ділянок.
       Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
       Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , та відновити межі земельної ділянки, які існували до порушення прав, шляхом переміщення огорожі у відповідності до плану зовнішніх меж земельної ділянки, визначених у державному акті про право власності на землю №423 від 27 серпня 2002 року.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9420 грн. завданих збитків.
       Компенсовано ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 21798 грн. 20 коп. за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його зустрічний позов та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
       Зокрема, зазначає, що висновок суду про можливість відновлення меж належної позивачці земельної ділянки спростовується висновком судової земельно-технічної експерзи.
       Також вважає, що суд безпідставно стягнув з нього кошти на відшкодування збитків, адже паркан був знесений з дозволу матері позивачки, яка проживає у вказаному житловому будинку. Замість старого паркану, який почав часткового руйнуватися, він за власні кошти побудував новий, яким також користується й позивачка.
       Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
       В судовому засіданні встановлено, що згідно з державним актом, виданим Коростенською міською радою 27 серпня 2002 року, позивачці належить земельна ділянка площею 0,1110 га ( 0,1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,0110 га - для ведення особистого селянського господарства), розташована в АДРЕСА_1 .
       Віповідач є співвласником суміжного домогосподарства, яке розташоване по АДРЕСА_3 .
       Як встановлено судом, в березні 2017 року ОСОБА_2 зніс паркан, розташований між вказанами домогосподарствами та збудував новий.
       Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Згідно з частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
       Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки) ( пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).
       Відповідно до положень частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
       Частиною 3 даної норми передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
       Відповідно до висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29 травня 2019 року розмір заподіяної шкоди руйнуванням частини огорожі визачена у розмірі 9420 грн.
       Однак, долучений до експертного висновку локальний кошторис на будівельні роботи свідчить про те, що вартість будівельних робіт, матеріалів, виробів та конструкцій паркану, з урахуванням загальновиробничих витрат становить 5779 грн. 01 коп.
       Отже, на користь позивачки підлягає стягненню 5779 грн. 01 коп. на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок руйнування існуючого паркану.
       Наявний в матеріалах справи висновок експерта №295/07-2021 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 21 липня 2021 року свідчить про те, що земельна ділянка, яка зазначена у державному акті на право приватної власності на землю від 27 серпня 2002 року, що перебуває у власності ОСОБА_1 , за площею та конфігурацією не відповідає ділянці, яка на дату проведення дослідження перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 .
       Площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , менша на 68 кв.м від належної за державним актом від 27 серпня 2002 року. При цьому, експертом зазначено, що встановити у зв`язку із чим змінилась площа та по якій із меж, виходячи з обсягу наданих на дослідження матеріалів, не вбачається за можливе.
       Окрм того, у висновку зазначено, що за результатами зіставлення фактичної межі землекористування ( огорожа) між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , із межами ділянки площею 0,1050 га, які містяться на кадастровому плані на будинковолодіня АДРЕСА_1 , фактична межа ( огорожа) розташовується на відстані 0,8 м - 1,35 м від межі ділянки площею 0,1050 га, яка проходить по межі від «Б» до «В», що визначена кадастровим планом, а тому фактично влаштована огорожа між будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , не порушує спільну межу, яка в кадастровому плані на земельну ділянку площею 0,1050 га проходить по межі від «Б» до «В».
       Експерт також зазначив, що для відновлення фактичних меж користування земельною ділянкою площею 0,1110 га за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно відновити ( встановити) межі даної ділянки за даними технічної документації, на підставі якої був виданий державний акт на земельну ділянку площею 0,1110 га.
       Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 самовільно користується належною позивачці земельною ділянкою.
       Враховуючи вищезазначене, у задовленні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою слід відмовити.
       Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 не надав доказів того, що передачею у власність ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки порушуються його права. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні його позовних вимог.
       За таких обставин, рішення в частині первісного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
       Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову слід залишити без змін.
       
       Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. 
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5779 грн. 01 коп. на відшкодування завданої матеріальної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: