ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/18353/21	Головуючий у 1-й інстанції Делікатна Л.В. 	
Провадження № 33/817/42/22 	Доповідач - Галіян Л.Є.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є. 
з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної         відповідальності ОСОБА_1 — адвоката Янковича І.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
       Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 454 грн.
       Згідно даної постанови, ОСОБА_1 05 жовтня 2021 року о 01 год. 37 хв. в м. Тернопіль по вул. С.Бандери, керував автомобілем ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alсotest 6810 №ARAM 2250 (повірка дійсна до 26 травня 2022 року) та огляду в КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально - небезпечних захворювань» ТОР водій категорично відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Свої вимоги мотивує тим, що він не був водієм згідно Правил дорожнього руху України, оскільки у нього відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, тому до нього може бути застосовано лише стягненню у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

       Розглянувши матеріали справи, заслухавши апелянта, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, з мотивів викладених у ній, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступних висновків. 
       Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
       Як вбачається з матеріалів справи, суд дійшов вірного висновку про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі належно досліджених та оцінених всіх доказів, наявних в матеріалах справи.
       Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії А ААБ №200655 від 05 жовтня 2021 року  ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу “Драгер” на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.
        Матеріалами справи встановлено, що пропозиція пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була проведена працівниками поліції у відповідності до вимог ст.266 КУпАП, із застосуванням технічних засобів відеозапису, що в свою чергу не вимагає обов`язкової присутності двох свідків. 
       Встановлені судом обставини відповідають даним зафіксованим нагрудними камерами працівників поліції, що вбачається з долученого до матеріалів справи відеодиску. 
       Отже, судом встановлено, що працівники поліції, на місці зупинки автомобіля, яким керував водій ОСОБА_1 , пропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і у медичному закладі, що відповідає вимогам ст.266 КУпАП.
       Також із долученого відеозапису поліцейських вбачається, що патрульними поліції ОСОБА_1 було належним чином роз`яснено підстави зупинки та допущене порушення ним ПДР України, вказано про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та роз`яснено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також його права, передбачені ст.268 КУпАП.
       В апеляційній скарзі, як на підставу скасування постанови місцевого суду в частині накладення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, ОСОБА_1 вказує на те, що він вчинив інкриміноване йому правопорушення, не будучи при цьому водієм відповідно до положень п.1.10 ПДР України, тобто у нього відсутнє посвідчення водія на право керування легковим видом транспортних засобів, а отже до нього не може бути застосовано вказний вид стягнення.
       Такі твердження ОСОБА_1 апеляційний суд вважає неприйнятними, виходячи з наступного.
       Так, згідно п.1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. 
       Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і у нього було наявне при собі посвідчення водія, яке у нього було тимчасово вилучено та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.
       Згідно долученої до апеляційної скарги копії тимчасового дозволу серії DT №174954 від 05 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 має право на керування транспортними засобами категорії “С”, яке видано замість посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 20.01.2016 року.
       Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом при наявності посвідчення водія відповідної категорії, а отже є особою - водієм у розумінні положень п.1.10 ПДР.
       При цьому, сам по собі факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, тобто керування легковим видом транспортного засобу, не маючи на це права, не звільняє останнього від відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, оскільки знати і неухильно дотримуватися вимоги ПДР України, у тому числі вимоги п.2.5 ПДР України, є обов`язком усіх водіїв, які керують транспортними засобами, будучи наділені правом на керування транспортним засобом відповідної категорії, отримали про це посвідчення водія, і цей обов`язок не залежить від виду такої категорії чи виду транспортного засобу, яким цей водій керує.
       Таким чином, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами в їх сукупності.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Суд дійшов вірного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.
Що стосується призначеного стягнення  ОСОБА_1 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його сімейного стану, характеризуючих даних, місця роботи, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначено стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
       При цьому санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення одночасно двох видів адміністративних стягнень і не передбачає можливості накладення адміністративного стягнення тільки у виді штрафу, як про це просить апелянт.
       Отже, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов`язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі, а тому його доводи про скасування постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, у зв`язку із чим постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення. 

       На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 

П О С Т А Н О В И Л А :        

       Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021  року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП — без змін. 

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя