ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2022 р.           Справа№ 910/10013/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши матеріали апеляційної скарги    Виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 
на рішення Господарського суд міста Києва від 15.09.2021
у справі № 910/10013/21 (суддя - Картавцева Ю.В.)
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-Агроінвест»
до   Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про стягнення 175 199, 43 грн,
ВСТАНОВИВ:
          Короткий зміст позовних вимог
          Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія - Агроінвест» (далі-ТОВ «Компанія -Агроінвест», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-АТ "Українська залізниця", відповідач) про стягнення 175 199,43 грн.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час дії Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-37715277/2020-001 від 22.03.2020 протягом серпня-вересня 2020 року відповідачем прийнятий до перевезення вантаж, який в подальшому був доставлений з порушенням терміну доставки, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 175 199,43 грн.

          Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-Агроінвест» штраф у розмірі 173 095 грн 75 коп. та судовий збір у розмірі 2 596 грн 44 коп. В іншій частині позову відмовлено.
          Рішення обґрунтовано тим, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення порушень щодо несвоєчасної доставки вантажу, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволенню не підлягає.
          З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 175 199,43 грн підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі 173 095,75 грн.
          
          Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
          Не погодившись з прийнятим рішенням, Виробничий структурний підрозділ «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21 в частині стягнення 113 571 грн 65 коп. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Провести розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.
          Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянт вважає рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу в сумі 113 571 грн 65 коп. необґрунтованим через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. 
          Скаржник звертає увагу на те, що Господарським судом міста Києва безпідставно відхилені заперечення відповідача та невірно застосовано частину 2 статті 116 Статуту, яка кореспондується із ч.4 ст.612 Цивільного кодексу України, і якою передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Зокрема, даною нормою Статуту визначено, що штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. 
          Також, зазначає, що судом першої інстанції не досліджено та не надано правової оцінки доказам, якими засвідчується дата і час подачі залізницею спірних вагонів під вивантаження, та не взято до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовні заяву про те, що по деяких відправках, залізниця звільняється від сплати штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів, і як наслідок неправильно застосовано норму матеріального права.
          Заперечення проти позовних вимог викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву і аргументовані тим, що з вини ТОВ «Компанія-Агроінвест» спірні вагони вивезені зі станції пізніше ніж через добу з моменту повідомлення про їх прибуття. Вказана обставина підтверджується долученими до матеріалів справи актами загальної форми, а також пам`ятками про подавання вагонів станцій Борщів, Хоростків регіональної філії «Львівська залізниця» і свідчать про те, що в даному випадку має місце прострочення кредитора, що виключає можливість нарахування штрафних санкцій у відповідності до ч.4 ст.612 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 116 Статуту, а тому у позові слід відмовити у частині стягнення штрафу у розмірі 46   447, 29 грн за безпідставністю.
          Також, апелянт зазначає про те, що є помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позов до перевізника у цій справі мав бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6 - місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та  3 - місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статей 134, 136, Статуту залізниць України та статтею 315 ГК України, оскільки вказаними нормами передбаченого спеціальні строки щодо штрафів.

          Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
          Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.10.2021 апеляційну скаргу Виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі № 910/10013/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Гаврилюк О.М., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 витребувано матеріали справи № 910/10013/21 у Господарського суду міста Києва та відкладено вирішення питання стосовно руху апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги Виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суд міста Києва від 15.09.2021. Поновлено строк на подання апеляційної скарги Виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суд міста Києва від 15.09.2021. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суд міста Києва від 15.09.2021. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21. Розгляд апеляційної скарги призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
В зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. у відпустці повна постанова складена на підписана 13.01.2022.

          Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)
          Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія-Агроінвест» подало до суду відзив на апеляційну скаргу Виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»  на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21. Позивач заперечує проти апеляційної скарги, оскільки твердження апелянта не відповідають фактичним обставинам справи, не узгоджуються з приписами законодавства, вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21 без змін. 

          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
          Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія-Агроінвест» (далі - замовник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі -перевізник) було укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-37715277/2020-001 (далі - Договір).
          Відповідно до п. 1.1 Договору предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.
          Згідно з п. 1.3 Договору перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункта призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до договору, Статуту залізниць України, Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГМ, КОТІФ відповідно.
          Надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами (п. 1.4 Договору).
          Відповідно до Договору замовник, зокрема, зобов`язаний:
          - надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планувань перевезень вантажів через автоматизовану систему планування перевезень вантажів (далі- Система планування перевезень) з проставленням ознаки, що містить умови надання послуг за наявності (п. 2.1.1 Договору);
- сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника (п. 2.1.4 Договору).
Згідно з Договором перевізник, зокрема, зобов`язується:
- розглядати надані замовником місячні та додаткові замовлення на перевезення вантажів, інші замовлення (п. 2.3.1 Договору);
- приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації, розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до договору та Збірнику тарифів (п. 2.3.2 Договору).
Сторони в п. 12.1 Договору узгодили, що Договір діє з дня укладання, але не раніше введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин із замовником, які виникли між сторонами до його укладання та введення в дію.
Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що протягом серпня-вересня 2020 року перевізником надавалися замовнику послуги з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, що підтверджується накладними №№ 42160697, 42160705, 42160754, 42160762, 42160770, 42160796, 42160804, 42160838, 42160846, 42160853, 4260861, 42160457, 42160473, 42160481, 42160499, 42160507, 42160515, 42160523, 42115238, 42115246, 42725598, 42729608, 42729616, 42729723, 42729731, 42738831, 42857599, 42857607, 42735654, 42735662, 42735696, 42735704, 42683052, 42725549, 42031286, 42191601, 40041279, 40041287, 40041352, 40041360, 40188583, 33071937, 42740308, 40247140, 40247165, 40247173, 40065682, 40065849, 40065856, 40065864, 40065872, 42961128, 40463986, 40463978, 40463994, 40464000, 40464018, 40588519, 40588444, 40588451, 40588550, 40588568, 40588576, 40588592, 40588584, 40588600, 40588618, 40420697, 40420713, 40420721, 40489957, 40489965, 40460446, 40729204, 40538092, 40538142, 40538167, 40538175, 40538183, 40538209, 40538217, 40745697, 40697468, 40506784, 40506792, 40506834, 40506859, 40715559, 40715567, 40715609, 40715682, 40732331, 40733453, 40733461, 40733479, 40805913, 40806309, 40806358, 40806366, 40798449, 40801771, 40801789, 40661878, 40661902, 40646762, 40646770, 40805947, 40805954, 40806028, 40806283, 40420689, 40901464, 40901472, 40896383, 40896391, 40896409, 40896417, 40896425, 40930182, 40930208, 40930216, 40930232, 40930257, 40911620, 40911646, 40911653, 40911679, 40744450, 40926974, 40946543, 40861015, 40916173, 40911661, 40911638, 40911711, 40732356, 40732455, 40733503, 40732539, 40608721, 40608739, 40612327, 40608754, 40608762, 40968372, 40968398, 40968406, 40990079, 40990095, 40990103, 40990129, 40990152, 40990160, 40990210, 40990391, 40008400, 41102781, 41102799, 41046186, 41046202, 41065665, 41008483, 41008509, 41008517, 41008525, 41032624, 41032756, 40715575, 40901498, 40907024, 40916140, 40916165, 40916199.
Вказане перевезення вантажу здійснювалося на підставі укладеного між сторонами Договору.
Як зазначає позивач, доставка вантажу відбулася з порушенням терміну доставки, у зв`язку з чим позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача штраф у розмірі 175 199,43 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України)   встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Згідно зі ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Як передбачено ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до   ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
Згідно з ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.
Як підтверджується матеріалами справи, на підставі долучених залізничних накладних відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу.
Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Правовідносини між позивачем та відповідачем, щодо яких виник спір у даній справі, як вірно встановив суд першої інстанції є відносинами щодо перевезення вантажів залізницею.
Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. затверджено Статут залізниць України (далі - статут).
Згідно з   пункту 3 статуту, його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).
Відповідно до п. 6 статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього статуту і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Відповідно до п. 17 статуту перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється місячне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами. Порядок розроблення, термін подання заявок, затвердження планів та облік виконання перевезень вантажів встановлюються Правилами, а військових перевезень - спеціальними інструкціями.
Згідно з п. 23 статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Міністерством транспорту та зв`язку України.
Залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки (п. 41 статуту).
Колегією суддів встановлено, що у даному випадку позивач зазначає, що відповідачем було порушено взяті на себе зобов`язання з доставки вантажу у встановлені терміни доставки вантажу за указаними вище у цій постанові накладними, а тому існують правові підстави для застосування до останнього такої міри відповідальності, як стягнення штрафу у розмірі 175 199,43 грн.
Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р. затверджено Правила обчислення термінів доставки вантажу (далі - правила).
Згідно з п. п. 1.1, 1.2 правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 правил визначено, що у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.
Пунктом 2.1 правил також передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі «Навантаження призначено на число місяць».
Згідно з п. 2.4 правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з п. 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 правил).
Відповідно до п. 2.10 правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
Як передбачено ч. 3 ст. 313 ГК України, розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.
Частиною 1 статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.
Згідно з п. 116 статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:
- 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;
- 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;
- 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Відповідно до п. 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
Як убачається з матеріалів справи та було зазначено вище, що протягом серпня-вересня 2020 року перевізником надавалися замовнику послуги з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, що підтверджується накладними №№ 42160697, 42160705, 42160754, 42160762, 42160770, 42160796, 42160804, 42160838, 42160846, 42160853, 4260861, 42160457, 42160473, 42160481, 42160499, 42160507, 42160515, 42160523, 42115238, 42115246, 42725598, 42729608, 42729616, 42729723, 42729731, 42738831, 42857599, 42857607, 42735654, 42735662, 42735696, 42735704, 42683052, 42725549, 42031286, 42191601, 40041279, 40041287, 40041352, 40041360, 40188583, 33071937, 42740308, 40247140, 40247165, 40247173, 40065682, 40065849, 40065856, 40065864, 40065872, 42961128, 40463986, 40463978, 40463994, 40464000, 40464018, 40588519, 40588444, 40588451, 40588550, 40588568, 40588576, 40588592, 40588584, 40588600, 40588618, 40420697, 40420713, 40420721, 40489957, 40489965, 40460446, 40729204, 40538092, 40538142, 40538167, 40538175, 40538183, 40538209, 40538217, 40745697, 40697468, 40506784, 40506792, 40506834, 40506859, 40715559, 40715567, 40715609, 40715682, 40732331, 40733453, 40733461, 40733479, 40805913, 40806309, 40806358, 40806366, 40798449, 40801771, 40801789, 40661878, 40661902, 40646762, 40646770, 40805947, 40805954, 40806028, 40806283, 40420689, 40901464, 40901472, 40896383, 40896391, 40896409, 40896417, 40896425, 40930182, 40930208, 40930216, 40930232, 40930257, 40911620, 40911646, 40911653, 40911679, 40744450, 40926974, 40946543, 40861015, 40916173, 40911661, 40911638, 40911711, 40732356, 40732455, 40733503, 40732539, 40608721, 40608739, 40612327, 40608754, 40608762, 40968372, 40968398, 40968406, 40990079, 40990095, 40990103, 40990129, 40990152, 40990160, 40990210, 40990391, 40008400, 41102781, 41102799, 41046186, 41046202, 41065665, 41008483, 41008509, 41008517, 41008525, 41032624, 41032756, 40715575, 40901498, 40907024, 40916140, 40916165, 40916199.
Колегія суддів зауважує, що календарними штемпелями на залізничних накладних, доданих до позовної заяви, підтверджується, що вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що у відповідності до пункту 116 Статуту та пункту 1.1. Правил є підставою для застосування до відповідача як перевізника відповідальності у вигляді штрафу.
Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок штрафу за несвоєчасну доставку вагонів окремо по кожній накладній та ураховуючи дату відправки та прибуття вантажу, відстань перевезення та розмір провізної плати, залізничного тарифу, вказаного у накладних, правомірно встановив, що загальна сума штрафу, що підлягає до стягнення з відповідача за несвоєчасну доставку вантажу за накладними  складає 173 095,75 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що загальна сума штрафу за спірними залізничними накладними становить 173 095,75 грн., яка є правильною, обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача.
Відповідач у поданій апеляційній вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно відхилено заперечення відповідача та невірно застосовано частину 2 статті 116 Статуту, яка кореспондується із ч.4 ст.612 Цивільного кодексу України, і якою передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Апеляційний суд зазначає, що наведені доводи були предметом дослідження суду першої інстанції та правомірно ним відхилені з огляду на таке.
Як було встановлено вище у цій постанові, положеннями ст. 41 статуту залізниць України передбачено, що залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до наданих відповідачем Актів загальної форми, як вірно встановив суд першої інстанції, причиною їх складання є очікування звільнення вантажного фронту, тобто обставини, які виникли вже після прибуття вантажу та котрі не звільняють відповідача від зобов`язань щодо своєчасної доставки вантажу.
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 правил).
Згідно додатку № 3 до Правил оформлення перевізних документів (пояснення щодо заповнення накладної) у графі 49 вказуються наступні відомості: Повідомлення одержувача про прибуття вантажу. За необхідності вказуються: охорона залізниці, якщо вантаж підлягає обов`язковій охороні залізницею; відмітки про результати відмітки про результати видачі, складання актів із зазначенням станції, яка склала акт; яка склала акт; які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість затримки; відомості про переадресування вантажу, зміну одержувача тощо. Дана графа заповнюється залізницею.

Відповідно до абз. 2 ст. 116 Статуту, штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Як свідчать матеріали справи та відповідно до відомостей наявних у графі 49, 53 накладних, спірні перевізні документи були розкредитовані позивачем впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відхилення доводів відповідача про відсутність підстав для нарахування штрафу на підставі частини 2 статті 116 Статуту залізниць України.
За вказаних вище обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача в зазначеній частині, як необґрунтовані.
Окрім цього, відповідачем було подано до суду першої інстанції заяву про зменшення штрафних санкцій на 50 %.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до   ч. 3 ст. 551 ЦК України   розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положеннями   ст. 233 ГК України   встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Зі змісту наведених норм убачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
Як правомірно зазначено судом першої інстанції, штраф підлягає стягненню за сам факт допущення порушень щодо несвоєчасної доставки вантажу незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки позивачеві. Однак, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів у розумінні   ст. ст. 76,   77,   78,   79,   91 ГПК України   на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, а також винятковості даного випадку.
За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача та зменшення заявленого до стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 175 199,43 грн підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі 173 095,75 грн.
Щодо строків позовної давності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та зазначає наступне.
Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частиною першою статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Положеннями статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.
Частиною третьою статті 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).
При цьому приписами частини першої статті 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Що стосується перевезення вантажів залізницею, то відповідно до пункту 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.
Приписами пункту 134 Статуту залізниць України, претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зокрема, згідно з пунктом "а" частини другої цієї статті, зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.
Частиною п`ятою статті 307 ГК України, яка кореспондується із частиною четвертою статті 909 та статті 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, пункти 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.
Господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за № 436-IV і набрав чинності з 01.01.2004, та статтею 315 якого передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення, також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права, як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення строків позовної давності.
Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 ГК України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною третьою статті 315 ГК України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга та третя статті 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.
Відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.
Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у постановах від 11.04.2019 у справі № 905/729/18, від 13.08.2019 у справі № 910/11614/18, від 10.09.2019 у справі № 905/2303/18.
Таким чином, позов до перевізника у цій справі мав бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6 - місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3 - місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статей 134, 136 Статуту залізниць України та   статтею 315 ГК України.
Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, у постанові від 18.06.2021 по справі № 910/11949/20.
Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення штрафних санкцій в розмірі 173 095,75 грн та відмову в решті позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга      задоволенню не підлягає.
Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1   ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно ч. 1   ст. 74 Господарського процесуального кодексу України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2   ст. 86 Господарського процесуального кодексу України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.
Згідно з ч. 1   ст. 276 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім наведених у   мотивувальній частині постанови   взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-Агроінвест» частково.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків Господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення  Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21  за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21 на час апеляційного провадження. У зв`язку з закінченням апеляційного провадження колегія суддів вважає за необхідне поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21.

Судові витрати 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до   ст.      129 Господарського процесуального кодексу України   судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись   ст.ст.   76-79,   86,   129,   269,   270,   275,   276,   281,   282,   284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
           1. Апеляційну скаргу Виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»  на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21 залишити без змін.
           2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Виробничий структурний підрозділ «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
           3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у справі № 910/10013/21.
           4. Матеріали справи № 910/10013/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3   ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                Є.Ю. Пономаренко