ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 лютого 2022 року           справа №200/7988/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року  у справі  № 200/7988/21 (головуючий І інстанції Черникова А.О., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області, відповідач), в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність з ненарахування та невиплати суми грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2021 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції, та за 84 календарних дні невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій за 2015 - 2020 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), за 4 календарних дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік і за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік (усього 19 календарних днів), виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення;
- зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2021 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій у сумі 8074,22 грн., виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції - 576,73 грн./день, та за 84 календарних дні невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій за 2015 - 2020 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік) у сумі 56675,64 грн., за 4 календарних дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік і за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік (усього 19 календарних днів) у сумі 12817,59 грн., виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення - 674,61 грн./день;
- визнати протиправною бездіяльність з ненарахування та невиплати матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік на підставі рапорту від 9 лютого 2021 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції;
- зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 рік на підставі рапорту від 9 лютого 2021 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року  позов задоволений:  
- визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області з ненарахування та невиплати позивачу суми грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2021 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції, та за 84 календарних дні невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій за 2015 - 2020 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), за 4 календарних дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік і за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік (усього 19 календарних днів), виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення;
- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу  грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2021 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій у сумі 8074,22 грн., виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції - 576,73 грн./день, та за 84 календарних дні невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій за 2015 - 2020 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік) у сумі 56675,64 грн., за 4 календарних дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік і за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік (усього 19 календарних днів) у сумі 12817,59 грн., виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення - 674,61 грн./день;
- визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області з ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік на підставі рапорту від 9 лютого 2021 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції;
- зобов`язано ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення за 2021 рік на підставі рапорту від 9 лютого 2021 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції (а.с. 129-136).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову. Апелянт вважає, що відсутні підстави для виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2021 роки, оскільки п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено компенсацію щорічної відпустки, невикористаної в році звільнення.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач має статус учасника бойових дій (а.с. 27-28).
Згідно витягу з наказу ГУНП в Донецькій області від 30 квітня 2021 року № 268 о/с по особовому складу позивача з 30 квітня 2021 року звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непрацездатність до служби в поліції) (а. с 80-81).  
30 квітня 2021 року позивач звернувся із заявою до відповідача про надання інформації, щодо використання ним додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів, як учаснику  бойових дій за 2015 - 2021 роки та її виплати (а. с. 29-30).
Листом від 19 травня 2021 року № Б-71/26/02-2021 відповідач повідомив,  що згідно з обліками управління кадрового забезпечення, додаткову відпустку, як учасник бойових дій за період з 2015 - 2021 роки позивач не використовував, рапортів щодо надання додаткових відпусток, як учаснику бойових дій за вказаний період позивачем не подавались. Зазначив, що підстави для виплати позивачу грошової компенсації, невикористаної відпустки, як учаснику  бойових дій за 2015 - 2021 роки, відсутні (а. с. 31-33).
Відповідно до довідки відповідача від 20 травня 2021 року за вихідним № 1993/12/03-2021 за даними обліків інформаційно-пошукової системи регіонального рівня, кількість діб невикористаних чергових відпусток позивачем за період служби з 07.11.2015 року до 30.04.2021 року станом на день звільнення складала: 4 доби щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік; 15 діб  щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік; 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки  за 2021 рік. Щорічні чергові відпустки за 2016, 2017, 2019 роки використані позивачем у повному обсязі  (а. с. 35).
27 травня 2021 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив, відповідно  отриманої ним довідки від 20 травня 2021 року № 1993/12/03-2021, прийняти рішення про нарахування та виплату суми грошової компенсації за 4 невикористані доби щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік, та за 15 невикористаних діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік (усього 19 діб), виходячи  з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення (а. с. 40-41).
Листом від 7 червня 2021 року № Б-94/26/02-2021 відповідач повідомив, що виплата поліцейським грошової компенсації за невикористані відпустки в минулих роках не передбачена умовами спеціального законодавства. При звільненні позивачу була нарахована компенсація за невикористану відпустку за 2021 рік у кількості 15 діб в сумі 8309,51 грн. із відрахуванням обов`язкових  податків і зборів та перераховано на особистий картковий рахунок позивача (а. с.  42-43).  
27 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату суми матеріально допомоги, для оздоровлення згідно рапорту від 9 лютого 2021 року (а. с. 45).
Позивачем поданий рапорт на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області Семенишину М.О. про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік. В даному рапорті,  проставлена резолюція начальником П.В. Свір «клопочу по суті рапорту», та в лівому верхньому куті рапорту зазначена резолюція: «у  ФЗБО у встановленому порядку 09.02.21» (а. с 46).    
Листом від 9 червня 2021 року № Б-95/26/02-2021 відповідач повідомив, що відповідно до пункту 13 розділу ІІІ наказу МВС України від 06.04.2016 р. № 260, поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на  їх утримання, один раз на рік може видаватись матеріальна допомога на оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати  їх місячного грошового забезпечення. Вважає, що поданий позивачем рапорт, нормами спеціального законодавства, надає можливість, а не обов`язковість виплати матеріально допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Також повідомляє про те, що на даний час, виділенні асигнування на грошове забезпечення не дозволяють здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення поліцейським. Після звільнення позивача вищезазначена виплата не уявляється можливою (а. с 47-48).
Згідно ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
За ст. 4 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);  3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР).
Згідно ст.60 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За ч. 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом (ч. 1 статті 92 Закону № 580-VIII).
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (ч. 2 статті 92 Закону № 580-VIII).
За ст. 93 Закону № 580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється щодобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (ч.ч. 1, 2 статті 94 Закону № 580-VIII).
За п. 3 розділу І «Загальні положення» Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно абз. 7 пункту 8 розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абз. 8 пункту 8 розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260).
Таким чином, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, зокрема, до яких, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання Законом № 580-VIII та Порядком № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону № 504/96-ВР.
Згідно ч. 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР, ч. 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Апеляційний суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23 жовтня 2019 року в справі № 826/8185/18, Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.01.2021 року у справі № 160/10875/19.
З наведених підстав суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача, що за спеціальним законодавством, якими є Закон № 580-VIII та Порядок № 260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсації за невикористану в році звільнення зі служби відпустку.
Наданими до матеріалів справи довідками підтверджено, що позивачем у 2015-2021 роках не використані додаткові відпустки у кількості 14 діб на рік.
В порушення вимог статті 24 Закону № 504/96-ВР, статті 83 КЗпП України відповідач при звільненні позивача зі служби в поліції не нарахував та не виплатив останньому компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, як основної, так і додаткової.
Згідно абз. 7 пункту 8 розділу III Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби.
При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абз. 8 пункту 8 розділу III Порядку № 260).
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.
Згідно абз. 1, 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
За п. 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми  нарахованої  заробітної  плати  згідно  із законодавством та умовами  трудового  договору,  крім  визначених  у  пункті 4 цього Порядку.
З огляду на неврегулювання Законом № 580-VIII та Порядком № 260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України, Закону № 504/96-ВР, Порядку № 100.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 826/8185/18.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду від 7 травня 2020 року у справі № 360/4127/19, згідно якої у рамках спірних правовідносин пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи-учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Середньоденне грошове забезпечення поліцейського визначається діленням  грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (звільнення із служби), на число календарних днів за цей період.
Наказом відповідача від 30 квітня 2021 року №268 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 30 квітня 2021 року (а. с. 26).
Отже, останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення (квітень), це лютий та березень 2021 року.
Суд першої інстанції не взяв до уваги довідку відповідача від 11 серпня 2021 року № 1115 про середній розмір грошового забезпечення позивача, отриманого за два повні місяця, що передували звільненню та довідку від 11 серпня 2021 року № 1116 про середньоденний розмір грошового забезпечення позивача, встановленого на день звільнення, оскільки відповідачем при здійсненні даного розрахунку не включена індексація за лютий та березень 2021 року у розмірі 1 218,99 грн., яка відповідно до Порядку №100 входить до складу грошового забезпечення позивача (а. с. 102).
У зв`язку з чим, суд першої інстанції самостійно здійснив розрахунок середньоденного заробітку позивача. 
Згідно архівної відомості про нараховане і виплачене грошове забезпечення за період з січня 2021 року по травень 2021 року (а. с. 36)  та розрахункових листів за лютий і березень 2021 року (а. с. 37),  грошове забезпечення за 28 календарних днів лютого 2021 року з урахуванням положень пунктів та 4 розділу III Порядку №100 складає 19 317,24 грн., у тому числі: посадовий оклад - 3 000,00 та оклад за спеціальним званням - 2 200,00 грн., надбавка за стаж служби в поліції (50%) - 2 600,00 грн., надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (15%) - 450,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (60%) - 4 680,00 грн., премія щомісячна 39,971%) - 5 168,25 грн., індексація - 1 218,99 грн., а за 31 календарний день березня 2021 року - 20 484,69 грн., у тому числі: посадовий оклад - 3 000,00 грн., оклад за спеціальним званням - 2 000,00 грн., надбавка за стаж служби в поліції (50%) - 2 600,00 грн., надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (15%) - 450,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (60%) - 4 680,00 грн., премія (49%) - 6 335,70 грн., індексація - 1 218,99 грн. (а. с. 36).
Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю його звільнення, становить: (19 317,24 грн. + 20 484,69 грн.) /59 календарних днів = 674,61 грн./день.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір грошової компенсації за 4 календарних дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік і за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік (усього 19 календарних днів) складає: 19 днів х 674,61 грн./день = 12 817,59 грн.
Відповідно розмір грошової компенсації за 84 календарних дні невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій за 2015 - 2020 роки із розрахунку 14 календарних днів на рік) складає: 84 дні х 674,61 грн./день = 56 675,64 грн.
Згідно п. 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).
Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Донецькій області з ненарахування та невиплати позивачу суми грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2021 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції, та за 84 календарних дні невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій за 2015 - 2020 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), за 4 календарних дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік і за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік (усього 19 календарних днів), виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу  грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2021 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій у сумі 8074,22 грн., виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції - 576,73 грн./день, та за 84 календарних дні невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій за 2015 - 2020 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік) у сумі 56675,64 грн., за 4 календарних дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік і за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік (усього 19 календарних днів) у сумі 12817,59 грн., виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення - 674,61 грн./день.
Рішення суду в частині  вимог  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення за 2021 рік на підставі рапорту від 9 лютого 2021 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції, відповідачем не оскаржене.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 311,  315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області  - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року  у справі  № 200/7988/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 23 лютого 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко
            Судді:                                                                                              А.А. Блохін
                                                                                                                     Е.Г. Казначеєв