ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 грудня 2021 року 	м.Суми	

Справа №577/1141/20 
Номер провадження 22-ц/816/1470/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,
сторони:    позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Сумського апеляційного суду, у режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2021 року в складі судді Буток Т.А., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого складено 04 червня 2021 року, 

                                                                 в с т а н о в и в :

25 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , вимоги якого уточнила, та просила встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сім`єю, як чоловіка та жінки, з 28 січня 2014 року по 13 січня 2019 року; визнати право власності на 1/2 частину домогосподарства та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 600 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; розділити майно подружжя, виділивши заявниці будинок, загальною площею 52,6 кв.м та земельну ділянку, загальною площею 600 кв.м по АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача 1/2 суми грошової компенсації вартості майна, набутого за час спільного життя, а саме: автомобіля марки “OPEL ASTRA”, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 224000 грн, автомобіля марки “RENAULT MEGAN”, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , вартістю 196000 грн, автомобіля марки “ВАЗ 21099”, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , вартістю 70000 грн, автомобіля марки “VOLKSWAGEN CADDY”, 2005 року випуску, вартістю 154000 грн, автомобіля марки “ВАЗ 210994”, 2007 року випуску, вартістю 84000 грн, автомобіля марки “ВАЗ 21114”, 2007 року випуску, вартістю 84000 грн, автомобіля марки “SSANG YONG KYRON”, 2008 року випуску, вартістю 238000 грн, автомобіля марки “BMW 7451”, 2001 року випуску, вартістю 224000 грн, автомобіля марки “ВАЗ 2112”, 2006 року випуску, вартістю 84000 грн, автомобіля марки “Шевроле Нива”, 2006 року випуску, вартістю 126000 грн, причепа марки ПР500, 2014 року випуску, вартістю 8000 грн, причепа марки Бобер ПА-0044, 2017 року випуску, вартістю 10000 грн, причепа марки ПФ Фермер, 2009 року випуску, вартістю 8500 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01 жовтня 1994 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням суду від 27 січня 2014 року розірвано. Після розірвання шлюбу сторони примирились та проживали у цивільному шлюбі однією сім`єю, вели спільне господарство до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , яка навчається в м. Київ. Дитина зареєстрована та проживає під час канікул та приїздів на вихідні дні разом із заявницею. Аліменти на час навчання доньки відповідач не сплачує. Сторони в період шлюбу та до моменту фактичного припинення шлюбних відносин придбали спірне нерухоме та рухоме майно, яке було оформлено на відповідача. ОСОБА_2 погрожує заявниці позбавленням права користуватись житлом, а деякі придбані ними транспортні засоби відчужені без її згоди. Кошти від продажу рухомого майна позивачка не отримала. Оскільки відповідач добровільно не бажає віддати належну їй частку майна, тому просила суд здійснити розподіл спірного майна.
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з 28 січня 2014 року по 13 січня 2019 року.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 600 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості майна, набутого ними за час спільного життя в розмірі 140000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1260 грн судового збору та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 6260 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачка не надала жодного доказу проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрацію шлюбу у спірний період, а показами свідків такий факт не може бути підтверджено. Крім того, показам свідків, які є родичами позивачки, суд мав дати критичну оцінку. Також заявницею не доведено придбання у спірний період та за спільні кошти рухомого майна, яке, зокрема, має завищену вартість. Вважає житловий будинок по АДРЕСА_1 самочинним будівництвом, тобто майном, яке не є окремим об`єктом права власності, оскільки його фактично було перебудовано та добудовано, а тому це нерухоме майно не підлягає поділу в обраний позивачкою спосіб. Наполягає на тому, що спірна квартира була придбана за особисті кошти, що також підтверджено свідками.
Рішення в частині тих вимог, у задоволенні яких судом було відмовлено, в апеляційному порядку не оскаржується, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Іванцов А.В. вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника  – адвоката Сергієнка О.Ю., які підтримали доводи скарги, позивача та її представника – адвоката Іванцова А.В., які заперечували проти її задоволення,  дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи убачається, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 01 жовтня 1994 року, розірвано (а.с. 7).
16 березня 2000 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав за 3757 грн земельну ділянку, площею 600 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с. 13).
Також ОСОБА_2 та ОСОБА_1   в період шлюбу та до моменту фактичного припинення шлюбних відносин придбали житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, загальною площею 52, 6 кв.м  по АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).
20 червня 2018 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль OPEL ASTRA, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який 18 грудня 2018 року перереєстровано на іншого власника.
14 липня 2015 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль RENAULT MEGAN, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , який 29 березня 2016 року перереєстровано на іншого власника.
03 червня 2006 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль ВАЗ 21099, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , який 27 червня 2013 року перереєстровано на іншого власника.
09 жовтня 2012 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2005 року випуску, який станом на 03 липня 2013 року був знятий з обліку для реалізації.
13 вересня 2007 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль ВАЗ 210994, 2007 року випуску, який 21 травня 2011 року був знятий з обліку для реалізації.
21 квітня 2010 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль ВАЗ 21114, 2007 року випуску, який станом на 24 травня 2011 року був знятий з обліку для реалізації.
30 грудня 2014 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль SSANG YONG KYRON, 2008 року випуску, який 24 жовтня 2015 року був знятий з обліку для реалізації.
18 березня 2017 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль BMW 7451, 2001 року випуску, який 28 квітня 2017 року був знятий з обліку для реалізації.
27 грудня 2006 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль ВАЗ 2112, 2006 року випуску, який 26 жовтня 2010 року був знятий з обліку для реалізації.
19 вересня 2014 року за ОСОБА_1 був зареєстрований причіп марки ПР 500, 2014 року випуску, який 17 листопада 2017 року перереєстровано на нового власника.
01 липня 2016 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль Шевроле Нива, 2006 року випуску, який 05 липня 2019 року перереєстровано на нового власника.
03 серпня 2019 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль RENAULT MEGANE, 2007 року випуску, який 02 січня 2020 року перереєстровано на нового власника.
15 листопада 2019 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль HYUNDAY TUCSON, 2006 року випуску, який 06 грудня 2019 року перереєстровано на нового власника. 
22 лютого 2020 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль DACIA SANDERO, 2010 року випуску, який 07 березня 2020 року перереєстровано на нового власника.
17 листопада 2017 року за ОСОБА_1 був зареєстрований причіп марки Бобер ПА-0044, 2017 року випуску, а 07 жовтня 2009 року – причіп марки ПФ Фермер, 2009 року випуску (а.с. 18).
Дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21), з 26 жовтня 2016 року до теперішнього часу зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).
16 січня 2019 року ОСОБА_2 за 247720 грн придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 40-42, 45-47).
Згідно з висновком оціночно-будівельної експертизи № 91 від 26 червня 2020 року вартість вказаної вище двокімнатної квартири станом на 20 березня 2020 року становить 353000 грн (а.с. 73-88).
Позивачці ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 6521881500:06:025:0018, площею 4,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кочубеївської сільської ради, Високопільського району Херсонської області (а.с. 43-44).
21 квітня 2010 року за ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль ВАЗ 21114, 2007 року випуску, який 04 червня 2011 року перереєстрований на іншого власника.
01 липня 2016 року за ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль “Шевроле Нива”, 2006 року випуску, який 05 липня 2019 року перереєстрований на іншого власника.
18 березня 2017 року за ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль BMW 7451, 2001 року випуску, який 17 серпня 2017 року перереєстрований на іншого власника.
30 грудня 2014 року за ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль SSANG YONG KYRON, 2008 року випуску, який 04 грудня 2015 року перереєстрований на іншого власника.
19 вересня 2014 року за ОСОБА_2 був зареєстрований причіп марки ПР 500, 2014 року випуску, який 17 листопада 2017 року перереєстрований на іншого власника.
09 жовтня 2012 року за ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2005 року випуску, який 04 липня 2013 року перереєстрований на іншого власника.
13 вересня 2007 року за ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль ВАЗ 210994, 2007 року випуску, який 21 травня 2011 року перереєстрований на іншого власника.
27 грудня 2006 року за ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль ВАЗ 21112, 2006 року випуску, який 09 листопада 2010 року був перереєстрований на іншого власника (а.с. 93).
Під час розгляду справи судом першої інстанції допитано свідків.
Так, свідок ОСОБА_4 , яка є дочкою сторін, суду показала, що після розлучення в 2014 році батьки проживали однією сім`єю, разом відпочивали, бюджет у них був спільний. У 2017 році мати лежала в лікарні (позаматкова вагітність), батько доглядав за нею.
Свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою родини ОСОБА_6 з 2001 року, суду показала, що після розлучення в 2014 році позивачка і відповідач продовжили проживати однією сім`єю, мали спільний побут.
Свідок ОСОБА_7 , який є сусідом родини ОСОБА_6 з 2000 року, суду показав, що їх сім`ї підтримували дружні стосунки, після розлучення в 2014 році, сторони проживали однією сім`єю, у них були нормальні стосунки, мали спільний побут, обробляли город, ремонтували житло. У 2017 році ОСОБА_1 завагітніла, потім їй зробили операцію (позаматкова вагітність), ОСОБА_2 доглядав за нею в лікарні та дуже переживав з приводу втрати дитини.
Свідок ОСОБА_8 , який є племінником ОСОБА_1 , суду показав, що з лютого 2017 року проходив стажування в територіальному сервісному центрі в м. Конотоп і проживав в родині ОСОБА_6 . Позивачка і відповідач в цей час проживали як сім`я, у них був спільний побут, вони поводили себе як чоловік і дружина, були спільні обов`язки по домогосподарству.
Свідок ОСОБА_9 , який є двоюрідним братом ОСОБА_2 , суду показав, що відповідач звернувся до нього в січні 2019 року та попросив позичити гроші для придбання квартири, на що свідок погодився та позичив йому 40000 грн, з яких повернуто лише 5000 грн. Розписка не складалась.
Свідок ОСОБА_10 , який є знайомим відповідача, суду показав, що у січні 2019 року  позичив ОСОБА_2 для придбання квартири 30000 грн, проте розписку не складали. Гроші відповідач ще не повернув.
Свідок ОСОБА_11 , який є двоюрідним братом відповідача, суду показав, що у січні 2019 року позичив ОСОБА_2 для придбання квартири 32000 грн. Борг відповідач повернув, а розписку забрав.
Свідок ОСОБА_12 , яка є матір`ю відповідача, суду показала, що її син у січні 2019 року позичив для придбання собі квартири 40000 грн.
Свідок ОСОБА_13 суду показав, що відповідач є двоюрідним братом його дружини. У січні 2019 року свідок позичив ОСОБА_2 70000 грн, які згодом повернув, а розписку забрав.
Свідок ОСОБА_14 , яка проживає з відповідачем без реєстрації шлюбу, суду показала, що з червня 2019 року вони проживають разом за адресою: АДРЕСА_3 . Свідок позичала відповідачу у січні 2019 року 28000 грн для придбання квартири.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів та показань свідків встановив наявність у сторін спільних особистих немайнових прав та обов`язків, які свідчать про подружні відносини у період з 28 січня 2014 року по 13 січня 2019 року. Відтак, на час придбання спірного житлового будинку, земельної ділянки, квартири та автотранспортних засобів сторони проживали разом та вели спільний побут, мали спільний сімейний бюджет. Доказів набуття спірного майна за власні кошти та кошти, отримані в борг, сторона відповідача суду не надала, зокрема, суду не надано оригінали боргових розписок. Таким чином, суд визнав за позивачкою право власності на 1/2 частку житлового будинку, земельної ділянки та квартири, стягнув грошову компенсацію за продані автомобілі, проте, відмовив у виділі  житлового будинку і земельної ділянки.
Проте, колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції повністю погодитись не може з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (До глави 8 СК України віднесені статті з 60 до 74).
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що сторони у період з 28 січня 2014 року по 13 січня 2019 року проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Даний факт підтверджено показаннями свідків, зокрема і дочкою сторін та не спростовано стороною відповідача. Відповідач не довів, що після розірвання шлюбу позивачка проживала окремо від нього, як і не довів, що у спірний період у сторін були відсутні спільні особисті немайнові права та обов`язки.
З урахуванням встановленого факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що транспортні засоби, квартира, земельна ділянка набуті відповідачем в інтересах сім`ї і лише формально це майно було зареєстроване на ім`я відповідача, тобто це майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Отже, правильно встановивши, що спірні квартира,  земельна ділянка набуті сторонами під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та в інтересах їх сім`ї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що це нерухоме майно є спільним сумісним майном сторін, а тому підлягає поділу шляхом визнання за позивачкою права на 1/2 його частини.
Крім того, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що набуті та реалізовані транспортні засоби (автомобілі та причепи) є спільним майном позивачки та відповідача, а тому, урахувавши, що рухоме майно без згоди позивачки було продане, компенсував позивачці за рахунок відповідача половину ринкової вартості спірного майна.
У висновках, викладених Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц та від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц, йдеться про те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку із цим — неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача, зокрема, що заявницею не доведено придбання у спірний період та за спільні кошти рухомого майна, яке, зокрема, має завищену вартість та, що спірна квартира була придбана за особисті кошти, не заслуговують на увагу, оскільки заявник апеляційної скарги свої вимоги не обґрунтував та відповідними доказами не підтвердив. На спростування вартості транспортних засобів, зазначеної позивачкою, своїх доказів не надав. Крім того, сторони зазначили, що в суді першої інстанції вони дійшли згоди щодо розміру компенсації за реалізовані транспортні засоби.
Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст. 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права в частині вирішення позовних вимог щодо визнання за позивачкою права власності на ? частину земельної ділянки, ? частини квартири та компенсації вартості рухомого майна.
              Проте, з висновком місцевого суду щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.
З матеріалів справи убачається, що в період шлюбу, у 2000 році сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, право власності на який у встановленому законом порядку не оформлене.
На ім`я ОСОБА_2 виписаний технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , який складається з: житлового будинку А—1 площею 59,8 кв.м, сіней - а, сараю - Б, погрібу - ПП, сараю В, огорожі N (а.с. 14 – 17).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2   на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (а.с. 40 - 42).
До матеріалів справи за клопотанням відповідача долучені докази – фотографії, які свідчать про стан об`єкта нерухомого майна на час розгляду справи, а саме  наявність значної перебудови подвір”я (знесено сараї, натомість побудовано цегляний гараж, цегляні господарські будівлі), перебудовано будинок (а.с. 58 - 65).
За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівля, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належного затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання за позивачкою права власності на ? частину житлового будинку з господарчо - побутовими будівлями, не врахував відсутність дозволу на будівництво,  належно затвердженого проекту і що у такому вигляді спірне нерухоме майно не можливо розглядати як сформований об`єкт права власності, що тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, головним наслідком якого є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц вказано, що «самочинно збудоване нерухоме майно не є об”єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям».
Враховуючи наведене, встановлену судом обставину, що об`єкт будівництва на АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, відсутні правові підстави для визнання за позивачкою права власності на ? частину спірного нерухомого майна.
Відповідно до п. п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з”ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Вирішуючи спір у цій частині, суд першої інстанції допустив неповне з”ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення у відповідній частині та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат. За подання позовної заяви при ціні позову 1205128 грн підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 10510 грн (2102 грн х 5 = 10510 грн, де 2102 грн – розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2020 року). ОСОБА_1 при поданні позовної заяви сплачено 1261,20 грн. За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено 15765 грн (10510 грн х 150%). Позовну заяву задоволено на 75 % та апеляційну скаргу задоволено на 25 %. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 6621,50 грн (10510 грн – 25% - 1261, 20 грн = 6621,50 грн), з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції 1366,30 грн (10510 грн - 75% – 1261,20 грн = 1366,30 грн) та необхідно компенсувати судовий збір відповідачу з ОСОБА_1 за апеляційний перегляд справи в розмірі 3941,25 грн (15765 грн – 75% = 3941,25 грн).
Керуючись статтями 367, 368, 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1 - 4 ч. 1 ст.  376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.  
Скасувати рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2021 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку з госпордарчо-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Прийняти постанову. 
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цих вимог.
В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 6621,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції 1366,30 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за апеляційний перегляд справи  3941,25 грн  компенсації судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -                                                                                     О.Ю. Кононенко

Судді:                                                                                                  О.І. Собина

                                                                                                             С.С. Ткачук