22-ц/804/20/22 
                                                                                223/278/21 
                                               
Єдиний унікальний номер 223/278/21
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/20/22

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

19 січня 2022 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів  Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.,
     за участю секретаря Сидельнікової А.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд»,
третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович,
третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 03 червня 2021 року, у складі суду Дочинця С.І., у цивільній справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
15 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд»(надалі ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»), треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовна заява мотивована тим, що у 2011 році між ним та публічним акціонерним товариством «Платинум Банк»(надалі ПАТ «Платинум Банк») було укладено кредитний договір. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», яке є правонаступником ПАТ «Платинум Банк», вчинений виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за цим кредитним договором. Оскільки копія виконавчого напису позивачу не надсилалась, дата вчинення напису та розмір стягнутої заборгованості йому не відомі. Крім того, позивач зазначає, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за виконавчим провадженням №63991933, про що позивач довідався з відкритого реєстру боржників, після того як з його заробітної плати здійснено утримання у розмірі 25 відсотків.
У приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису через ненадання останньому необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів, щодо видачі кредиту та здійснення його часткового  погашення, відсутня інформація про письмову вимогу до боржника про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, що є наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у зв`язку зі змінами у законодавстві у нотаріусів відсутні повноваження щодо вчинення виконавчих написів за кредитними договорами. 
У зв`язку з чим, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 03 червня 2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  з позову та доданих до нього доказів не вбачається на підставі якого документа відкрито виконавче провадження №63991933, а якщо виконавчим документом є виконавчий напис нотаріуса, то не відомо, чи вчинено його саме щодо кредитних зобов`язань позивача, а також не відомо скільки виконавчих написів нотаріуса вчинено у відношенні позивача та який саме з них оскаржує останній. А тому, не вбачається за можливе ідентифікувати оспорюваний акт приватного нотаріуса, а саме: його дату, номер, суму заборгованості боржника та відомості про кредитора, для вирішення цієї справи.
Також, у суду першої інстанції виникли сумніви щодо існування виконавчого провадження у відношенні саме позивача, оскільки з наданої інформації з Єдиного реєстру боржників від 09 березня 2021 року вбачається, що у виконавчому провадженні №63991933 боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не співпадає з датою народження позивача, зазначеної у позові та наданій копії паспорту позивача (а.с. 8-9), де датою народження зазначено ІНФОРМАЦІЯ_2 , до того ж ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження здійснення відрахувань з його доходів за цим виконавчим провадженням.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове, про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ним у позовній заяві викладено обставини, якими він обґрунтовує свій позов, вказані докази на підтвердження таких вимог, про які йому було відомо. 
Щодо оскаржуваного виконавчого  напису  позивачем було зазначено, що його копія у нього відсутня, у зв`язку з чим у позовній заяві викладено клопотання про витребування доказів у приватного нотаріуса, відповідно до  положень частини 6 статті 177, 84 ЦПК України
Зазначене клопотання вирішується відповідно до частини 1 статті 189 ЦПК України у підготовчому засіданні.
Висновки суду щодо ненадання позивачем доказів звернення до нотаріуса для отримання  копії оскаржуваного виконавчого напису є передчасними.
Безпідставним є і висновок суду щодо ненадання доказів  відкритого виконавчого провадження, оскільки неподання такого доказу в обґрунтування позову не може бути підставою для відмови у його задоволенні. 
Зазначений у рішенні висновок суду про ненадання зазначених доказів не може бути підставою для позбавлення позивача права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини визнається  ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Доводи і заперечення інших учасників справи
Позивач ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явився, надав заяву про розгляд справи у  його відсутність, доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.  
Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А. в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи попереджені належним чином.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд  вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, висновки зроблено без дотримання вимог законів, які регулюють спірні відносини.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників від 09 березня 2021 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають стягненню кошти за виконавчим провадженням №63991933, де приватним виконавцем зазначено Мельника Ю.А. , а особою, яка видала виконавчий документ, - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича (а.с. 10).
Відповідно до довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Геліос - Вугледар» від 10 березня 2021 року №14 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14 лютого 1992 року фактично проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).
З довідки магазину «Продукти - 358» товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» №2 від 09 березня 2021 року вбачається, що позивач з 15 червня 2010 року по теперішній час працює в магазині «Продукти-358» товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» на посаді старшого охоронця (а.с. 12).
З позову та доданих до нього документів не вбачається на підставі  якого документа відкрито виконавче провадження за №63991933. Крім того позивач не надав доказів що саме відносно нього  відкрите виконавче провадження, так як мають місце розбіжності в інформації, яка стосується дати народження у паспорті та у виконавчому провадженні. Також позивач не надав жодного доказу на підтвердження здійснення відрахувань з його доходів за цим виконавчим провадженням.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) зазначила, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік № 1172 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).
У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція № 20/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Переліку № 1172, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. 
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.
Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19.)
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом апеляційної інстанції було встановлено, 15 лютого 2014 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір з лімітом  кредитної лінії  36300,00грн, зі строком ліміту 364 днів з можливістю пролонгації на умовах, визначених п.2.4 частини 3 цієї пропозиції.
Пунктом п.2.4 частини 3 пропозиції передбачено, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку визначеного у п.2.4 частин 2 цієї пропозиції. Кожен наступний  ліміт Кредитної лінії надається після спливу строку надання  попередньої на умовах, погоджених сторонами у цій пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до цієї пропозиції. Пунктом п.2.4 частини 3 пропозиції передбачено передачу в заставу  майнові права на заробітну плату та інші доходи.
Проте матеріали справи не містять відомостей, чи  направляло ТОВ «ФК «Аланд» на адресу позивача вимогу (повідомлення) щодо повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. 
Крім того з виконавчого напису вбачається, що ТОВ «ФК «Аланд» просило стягнути з позивача заборгованість  за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року в сумі 17846,40грн, з наведеного вбачається, що заборгованість у вказаній сумі накопичилася за тиждень.
Більш ретельно  дослідити докази не доводиться можливим, бо на запит апеляційного суду приватний нотаріус Горай О.С. повідомив, що МЮУ анулювало  його свідоцтво про заняття нотаріальною діяльністю, надати витребувані судом документи не доводиться можливим, так як документи нотаріального діловодства та архіву вилучені на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 27.07.2021 року. Вказана інформація підтверджена і відповіддю начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.(а.с.127,137)  
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що оскільки по кредитному договору від  15 лютого 2014 року з лімітом  кредитної лінії  36300,00грн,  виникла заборгованість лише за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року в сумі 17846,40грн, вказане, не свідчать про безспірність заборгованості, а як наслідок мають місце підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
В той же час колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо  відмови в задоволенні позовних вимог внаслідок їх недоведеності.
З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду з питання захисту порушеного права,  заявляв клопотання про витребування доказів та про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
В той же час суд першої інстанції прийняв позов до розгляду та ухвалив його розглянути  за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику сторін.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Якщо суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам частини першої статті 175, частини п`ятої статті 177 ЦПК України, оскільки позивачем у позовній заяві не зазначено обґрунтування порушеного права та не надані докази, суд не був позбавлений можливості залишити позов  без руху, або викликати позивача в підготовче судове засідання, де мав би  роз`яснити учасникам справи які обставини входять до предмету доказування які докази мають бути подані тим  чи іншим учасником справи у відповідності до положень п.5 ч.2 ст.197 ЦПК України
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанцій та постановлення нового про задоволення позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є обґрунтованими. 
При розгляді даної справи колегія суддів апеляційної інстанції враховала висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, а саме позицію викладену в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням  вимог чинного законодавства та повинно бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи  на новий розгляд  змінює рішення  або ухвалює нове, цей суд відповідно  змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позивач поніс витрати при зверненні до суду з позовною заявою в сумі  908,00грн. та при подачі апеляційної  скарги в сумі 1362,00грн., з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на користь позивача необхідно стягнути 2270грн. 
Повний текст постанови виготовлено 24 січня 2022 року.
Керуючись ст.ст. 374, 376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 03 червня 2021 року - скасувати. 
Виконавчой напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирького міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про стягнення  заборгованості з ОСОБА_1 визнати таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», ідентифікаційний код юридичної особи 42642578, місце знаходження м.Київ, вул. Саксаганського, буд.14, офіс 301,  на користь ОСОБА_1 у відшкодування понесених судових витрат 2270,00гривень.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         С.А. Зайцева

          Є.Є. Мальцева