КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №753/20133/2020                                                                               Головуючий у І інстанції - Трусова Т.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/1687/2022                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
25 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 
 
встановив:
 
В листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Вимоги позову мотивовані тим, що за нормами сімейного законодавства заявлена до поділу квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу з дотриманням принципу рівності часток, у зв`язку з чим позивач просить здійснити її поділ шляхом визнання за ним права власності на 1/2 її частину.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року, позов задоволено.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири загальною площею 46,3 кв.м., житловою площею 16 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33026396 від 20.12.2016 08:44:44; приватний нотаріус Верповська Олена Володимирівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1123876080000).
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири загальною площею 46,3 кв.м., житловою площею 16 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33026396 від 20.12.2016 08:44:44; приватний нотаріус Верповська Олена Володимирівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1123876080000).
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що спірна квартира зареєстрована за нею як об`єкт приватної особистої власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1123876080000 загальною площею 46,3 кв.м., житловою площею 16 кв.м., на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серія та номер 31-2211/2016-1, виданий 22.11.2016, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал»; акту прийняття-передачі об`єкту інвестування серія та номер:23, виданий 07.12.2016, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Девелопмент»; довідки фонду фінансування будівництва виду А «ЖК ОБЕРІГ», серія та номер: 152, виданий 23.11.2016, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал».
Суд першої інстанції вважав спірну квартиру об`єктом спільної власності подружжя.
Звертає увагу, що сам факт придбання квартири в період зареєстрованого шлюбу не є підставою автоматично вважати її об`єктом спільної власності, тим більше, що вона була зареєстрована особисто за нею.
Просила, скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
19 січня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду та 24 січня 2022 року на поштову адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
За результатами розгляду даного клопотання суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості.
Відповідно до ч.2 ст.212 ЦПК України, учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
Згідно ч.6 ст.212 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про участь учасника справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом.
Апеляційний суд звертає увагу, що прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Положення ст. 212 ЦПК України не передбачають обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони.
В порушення ч. 2 ст. 212 ЦПК України, заявником не надано доказів надсилання копії заяви іншим учасникам справи. Також, клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції, яке надійшло на поштову адресу суду, надійшло менше ніж за п`ять днів до судового засідання.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України заява підписується заявником чи його представником.
Згідно з частиною восьмою статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).
Пунктами 12,32 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис.
Частиною першою, другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14,16 пункту 1 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30, електронний документ - це оригінал електронного документу з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом автора. Електронний цифровий підпис - це електронний цифровий підпис в форматі, що забезпечує можливість встановлення дійсності підпису у довгостроковому періоді (після закінчення строку чинності сертифіката), визначеному відповідно до вимог законодавства. Електронний цифровий підпис використовується в автоматизованій системі документообігу суду для підписання та погодження (візування) інформаційних ресурсів в цілому або фіксування певних дій з ними (внесення зауважень, пропозицій, погодження частини тексту тощо).
Клопотання ОСОБА_2 , яке 19 січня 2022 року надійшло на електронну адресу Київського апеляційного суду в електронній формі без скріплення електронним цифровим підписом заявника, а тому вважається таким, що не підписане особою, яка його подала.
Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши що письмову заяву подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті повертає її заявнику без розгляду.
Перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.
В період шлюбу сторони набули у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1123876080000) загальною площею 46,3 кв.м., житловою площею 16 кв.м., зареєстровану за відповідачем на підставі: договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серія та номер: 31-2211/2016-1, виданий 22.11.2016, видавник: Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал»/ ОСОБА_1 ; акту прийняття-передачі об`єкту інвестування серія та номер: 23, виданий 07.12.2016, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Девелопмент»/ ОСОБА_1 ; довідки фонду фінансування будівництва виду А «ЖК ОБЕРІГ», серія та номер: 152, виданий 23.11.2016, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал».
Сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою.
Позивач не погоджується на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності і просить поділити спільне сумісне майно шляхом визначення ідеальних часток кожного з подружжя у праві власності на квартиру, при цьому жодних заперечень проти позову та альтернативного порядку поділу майна відповідач не запропонувала.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визначаючи за кожним з подружжя право власності на Ѕ частину квартири, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири.
Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому суд прийшов до висновку, що необхідно виходити з того, що частки подружжя у праві власності на квартиру є рівними. 
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 3 статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно…, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України).
За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зважаючи на те, що квартира була придбана у період зареєстрованого шлюбу сторін і за спільні кошти подружжя, суд першої інстанції обґрунтовано визнав її об`єктом права спільної сумісної власності.
Як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її перегляду у суді апеляційної інстанції, відповідач не надала належних та допустимих доказів того, що спірна квартира є її особистою власністю, про що остання зазначає в апеляційній скарзі.
Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, шляхом поділу порівну спірної квартири, оскільки позивач не погоджується на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності, а відповідач не запропонувала альтернативного порядку поділу майна.
Викладені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків суду першої інстанції.
З урахуванням вищезазначеного, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року підлягає залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року, та у зв`язку із залишенням цього рішення без змін, необхідно поновити його дію.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, - 
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 31 січня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба