Справа № 308/8142/20

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
14 грудня 2021 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Куштана Б.П., Кожух О.А.,
за участі секретаря: Волощук В.І.,
за участі – ОСОБА_1 , представника – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2020 року, головуюча суддя Крегул М.М., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача – Комунальної установи «Управління спільної власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради за якою просила суд, Ппокликаючись на норми ст.ст. 47, 83, 116.117 КЗпП України, зобов`язати відповідача виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 15.04.2020 року по день ухвалення судового рішення.

       Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 62 245,39 (шістдесят дві тисячі двісті сорок п`ять гривень 39 копійок).

Стягнуто з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні в розмірі 279 497,79 (двісті сімдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім гривень 79 копійок) грн. за період з 15.04.2020 року по 18.12.2020 року.

       Не погоджуючись з рішенням суду Комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
       Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що на виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 року по справі № 308/5864/18, рішенням Закарпатської обласної ради від 18.03.2020 року № 1706 «Про поновлення на роботі» поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду .

В той же час, 18.03.2020 року Закарпатською обласною радою прийнято рішення № 1707 «Про звільнення начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» ОСОБА_1 з посади начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» 31 березня 2020року у зв`язку з закінченням терміну дії Контракту з керівником Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» Боршовською О.В. від 31.03.2015року .

Згідно наказу № 16-к від 30.03.2020 року Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради «Про повний розрахунок з ОСОБА_1 » було прийнято рішення : вважати ОСОБА_1 , керівника Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» поновленою на посаді начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради з 13 грудня 2019 року відповідно до пункту 1 рішення Закарпатської обласної ради «Про поновлення на роботі» від 18.03.2020 року № 1706. Відповідно до зазначеного вище наказу доручено Фінансово – господарському відділу провести повний розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити їй: заробітну плату за період з 13 грудня 2019 року по 31 березня 2020 року включно відповідно до штатного розпису; грошову компенсацію за 8 календарних днів основної щорічної відпустки за пророблений період з 13.12.2019 року по 31.03.2020 року включно; грошову компенсацію за 1 календарний день додаткової відпустки за пророблений період з 13.12.2019 року по 31.03.2020 року включно.

Відповідно до наказу Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради від 28.08.2020 року № 59-к «Про внесення змін до наказу Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради від 30.03.2020 № 16-к» було пункт 1 наказу Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради від 30.03.2020 № 16-к викладено у наступній редакції: «1. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року по справі № 308/5864/18 згідно пункту 1 рішення Закарпатської обласної ради «Про поновлення на роботі» від 18.03.2020 року № 1706.».

Також встановлено, що ОСОБА_1 зверталася з письмовою вимогою від 14.04.2020 року до Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради – із проханням провести з нею повний розрахунок не нарахованої та не виплаченої компенсації за 49 днів невикористаної щорічної відпустки за період з 09.05.2018року по 12.12.2019року в сумі 53170,88 грн та стягнути компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні .

З наданої суду копії листа №01.1-08/716 від 30.04.2020року адресованого ОСОБА_1 судом встановлено, що відповідачем було відмовлено у вимозі про проведення повного розрахунку та виплаті компенсації за 49 днів невикористаної щорічної відпустки за період з 09.05.2018року по 12.12.2019року в сумі 53170,88 грн та компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з огляду на те, що ухвалою Верховного суду у справі №308/5864,18 від 28.01.2020року зупинено виконання Постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019року у частині стягнення з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад «Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 09.05.2018року по 12.12.2019року в розмірі 655 430,49 грн. та зазначено відповідачем , що така вимога позивача про розрахунок є передчасною. 

Наданим суду: розрахунковим листом за Березень 2020 року ОСОБА_1 , платіжним дорученням № 375 від 30.03.2020 року на суму 45 466,21 грн., проведено банком 31.03.2020року, описом згрупованих поштових переказів від 31.03.2020 року, підтверджується, що ОСОБА_1 було частково виплачено заробітну плату згідно наказу № 16-к від 30.03.2020 року у загальній сумі – 40 950,73 грн. та грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі – 4 515,48 грн., а всього 45 466,21 грн. та зазначений факт не заперечується позивачем та її представником.

Конституційний суд у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статтей 1. 12 ЗУ « Про оплату праці» надав роз`яснення, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь- яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

               Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі статті 238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки.

В цілому доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вина відповідача у невиплаті звільненому працівнику грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку відсутня, оскільки ухвалою Верховного суду від 28.01.2020 року було зупинено виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 року у цивільній справі №308/5864/18 в частині щодо стягнення з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської бласної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 09.05.2018 по 12.12.2019 в розмірі 655 430,49 рн., а тому, за твердженням апелянта, такий період не підлягає включенню до стажу роботи, а нарахований судом розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає включенню до розрахунку заробітної плати для оплати грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), враховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Отже, у разі поновлення працівника судом на роботі, він має право використати щорічну основну відпустку за весь час вимушеного прогулу або при звільненні отримати компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням ОСОБА_1 з роботи, починаючи з 09.05.2018 року по 12.12.2019 року, підлягає зарахуванню до стажу роботи та дає право на щорічну основну відпустку.

Стосовно доводів апелянта, що ухвалою Верховного суду від 28.01.2020 року було зупинено виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 року у цивільній справі №308/5864/18, зауважуємо, що даний факт одним чином не впливає на визначення стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, та обчислення середньої заробітної плати для оплати грошової компенсації за невикористані відпустки.

З огляду на вищенаведене, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати грошової компенсації за невикористану відпустку підлягає включенню середній заробіток за час вимушеного прогулу в тому розмірі, в якому він нарахований Закарпатським апеляційним судом згідно постанови від 12.12.2019 року в сумі 655 430,49 грн. (із розрахунку 1634,49 грн./день), а не фактично виплаченому. 

       Ухвалою Верховного суду від 28.01.2020 року було зупинено виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 року в частині щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, при цьому даною ухвалою не зупинено нарахування такого середнього заробітку.

Отже, судом першої інстанції констатовано, що відповідачем при звільненні позивача з роботи не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за 49 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки період з 09.05.2018 року по 12.12.2019 року в розмірі 56401,42 грн., та не в повному обсязі нараховано і виплачено грошову компенсацію в сумі 5843,97 грн. за 8 календарних днів основної щорічної відпустки та за 1 календарний день додаткової відпустки за період з 13.12.2019року по 31.03.2020 року.

Загальний розмір невиплаченої відповідачем грошової компенсації за використані дні щорічної відпустку становить в загальній сумі 62 245,39 грн.( 56 401,42 гри. + 5843,97 грн. = 62 245,39 грн.).

Відповідно до частина першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки судом встановлено, що саме з вини відповідача відбулася затримка повного розрахунку при звільненні та виплати грошової компенсації за використані дні щорічної відпустки, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2020 року по 18.12.2020 року в розмірі 279 497,79 грн., є правомірним та відповідає приписам ст. 117 КЗпП України.
Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та прийняв законне й обґрунтоване рішення. 
       Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України,  апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради залишити без задоволення.

       Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
        Повний текст постанови суду складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий 

Судді