Номер провадження: 22-ц/813/6317/21 
Номер справи місцевого суду:  523/13157/20
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.12.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О.В.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та Одеської обласної державної адміністрації на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеська обласна державна адміністрація про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії, нарахування, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами, які під час розгляду справи збільшила, в остаточній редакції яких просила:
розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк та припинити трудові відносини між Державним підприємством «Центр обслуговування громадян» (далі за текстом ДП «ЦОГ») та начальником юридичного відділу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Жумбей Людмилою Михайлівною на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю з формулюванням в трудовій книжці «за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору»;
зобов`язати ДП «ЦОГ» та Одеську обласну державну адміністрацію (далі за текстом ООДА) солідарно нарахувати та перерахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кожний місяць починаючи з липня 2019 року;
зобов`язати ДП «ЦОГ» та ООДА нарахувати заробітну плату починаючи з листопада 2019 року;
стягнути солідарно з ДП «ЦОГ» (код за ЄДР: 40404060) та ООДА (код за ЄДР: 00022585) на її користь заборгованість із заробітної плати за період з жовтня 2019 року по 30 листопада 2020 року у сумі 93 942,76 грн. з урахуванням заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за липень 2019 року у сумі 1972,06 грн; компенсацію за невикористану основну щорічну та додаткову відпустки у сумі 16126,01 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати у сумі 2 741,84 грн., вихідну допомогу у сумі 19 316,99 грн, моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн.
Позовні вимогами мотивовані тим, що позивач 16.05.2018 р. була прийнята на роботу на посаду начальника юридичного відділу ДП «ЦОГ». Починаючи з жовтня 2019 р. їй було нараховано, втім не в повному обсязі виплачена заробітна плата у розмірі 8476,08 грн. Також починаючи з листопада 2019 р. по теперішній час заробітна платна не нараховується та не сплачується. Крім того, починаючи з липня 2019 р. були припинені нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Позивач зазначала, що за період з травня 2019 р. по травень 2020 р. нею не були використані основні щорічні та додаткові відпустки, в зв`язку з чим за наданими нею розрахунками, розмір компенсації за невикористану відпустку складає у розмірі 16 126,10 грн. 
Як стверджує позивач, починаючи з грудня 2019 р. на підприємстві було звільнено керівника та головного бухгалтера. Речі, у тому числі трудові книжки працівників ДП «ЦОГ» були вивезені ООДА та на теперішній час знаходяться у них. У травні 2020 р. вона звернулась із заявою про її звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України, втім по теперішній час її не звільнено, заборгованість по заробітній платі, з урахуванням компенсаційних сум не виплачена. На думку позивача, оскільки ООДА є засновником ДП «ЦОГ», своєю бездіяльністю допустило порушення її трудових прав, то вона повинна відповідати у солідарному порядку. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеської обласної державної адміністрації про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії, нарахування, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди задоволено частково.
Розірвано з 27 травня 2020р. трудовий договір, укладений на невизначений строк та припинено трудові відносини між Державним підприємством «Центр обслуговування громадян» та начальником юридичного відділу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Жумбей Людмилою Михайлівною на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з формулюванням в трудовій книжці «за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору».
Зобов`язано Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» (ЄДРПОУ: 40404060, адреса реєстрації орану: м. Одеса, вул. Катерининська, 27/1) та Одеську обласну державну адміністрацію (ЄДРПОУ: 00022585, адреса: м. Одеса, пр-т Шевченка, 4) солідарно нарахувати та перерахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кожний місяць починаючи з липня 2019 року.
Зобов`язано Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» (ЄДРПОУ: 40404060, адреса реєстрації: м. Одеса, вул. Катерининська, 27/1) та Одеську обласну державну адміністрацію (ЄДРПОУ: 00022585, адреса: м. Одеса, пр-т Шевченка, 4) нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату починаючи з листопада 2019 року.
Стягнуто солідарно з Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (ЄДРПОУ: 40404060, адреса реєстрації: м. Одеса, вул. Катерининська, 27/1) та Одеської обласної державної адміністрації (ЄДРПОУ: 00022585, адреса: м. Одеса, пр-т Шевченка, 4) на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) з урахування податків та зборів заборгованість із заробітної плати, за період з жовтня 2019 року по 27 травня 2020 року у сумі 45 833,20грн., з урахуванням заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за липень 2019 року у сумі 1972,06грн., компенсацію за невикористану основну щорічну та додаткову відпустки у сумі 16126,01грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 1000,23грн., вихідну допомогу в сумі 19316,99 грн., моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.
В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеської обласної державної адміністрації залишено без задоволення.
Стягнуто в рівних частках з Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (ЄДРПОУ: 40404060, адреса реєстрації: м. Одеса, вул. Катерининська, 27/1) та Одеської обласної державної адміністрації (ЄДРПОУ: 00022585, адреса: м. Одеса, пр-т Шевченка, 4) на користь держави судовий збір у розмірі 3637,97 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
08 лютого 2021 року Одеською обласною державною адміністрацією подано апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року відповідно до вимог якої просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації в повному обсязі.

26 січня 2021 року апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 відповідно до вимог якої вона просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року частково скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким: - розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, та припинити трудові відносини між ДП «Центр обслуговування громадян» та начальником юридичного відділу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» з ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з формулювання в трудовій книжні «за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору» з моменту набрання рішення суду законної сили та стягнути солідарно з відповідачів – ДП «Центр обслуговування громадян» та Одеської Обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з жовтня 2019 року по 30 листопада 2020 року у сумі 93 942,76 грн з урахуванням заборгованості з нарахованої але не виплаченої заробітної плати за липень 2019 року у сумі 1 972,06 грн, компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку у сумі 14 392,52 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати у сумі 2 741,84, вихідну допомогу у сумі 24 417,93 грн, всього до виплати – 137 467,11 грн. та розмір моральної шкоди в сумі 15 000,00 грн залишити без змін.
В іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.
Узагальнені доводи осіб, що подали апеляційні скарги
Узагальнені доводи апеляційної скарги Одеської обласної адміністрації
Апелянт вважає рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також помилковим тлумаченням матеріалів та обставин, викладених у справі, а тому таким, що підлягає скасуванню.
Апелянт вказує, що саме ДП «ЦОГ», як роботодавець ОСОБА_1 має звільнити її з посади в порядку встановленому чинним законодавством.
Щодо неправомірного застосування солідарної відповідальності судом першої інстанції задоволено вимогу щодо встановлення солідарної відповідальності Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (далі ДП «ЦОГ») та Одеської обласної державної адміністрації, а саме солідарного нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кожний місяць починаючи з липня 2019 року, солідарного стягнення на користь позивача заборгованості із заробітної плати за період з жовтня 2019 року по 27 травня 2020 року, компенсації за невикористану основну щорічну та додаткову відпустки, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати, вихідної допомоги та моральної шкоди.
Апелянт такий висновок суду необґрунтованим, з огляду на наступне. 
Згідно з пунктом 3.7. Статуту держава та Уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства, крім випадків, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами України.
Така сама норма встановлена в частині п`ятій статті 74 Господарського кодексу України де зазначено, що держава та орган. до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Зокрема, частиною другою статті 73 Господарського кодексу України визначено, що орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, зазначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.
В той же час, частиною другою статті 135 Господарського кодексу України зазначено які саме дії уповноважений здійснити власник підприємства під час його визначено створення та функціонування.
Отже, власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві власності, праві господарського відання, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію ix органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати й умови господарювання затверджених в уповноваженим ним органом установчих документах господарської органів, а також здійснювати безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти й діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.
Виходячи з викладеного Одеська обласна адміністрація зазначає, що законом не встановлена відповідальність власника підприємства за невиконання підприємством зобов`язань з виплати заробітної плати працівників підприємства. Повноваження Одеської обласної державної адміністрації, як Уповноваженого органу управління, визначені Статутом ДП «ЦОГ», затвердженим розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року N171/A-2016 (далі - Статут), а саме - розділом 8.
Статутом не визначено солідарної відповідальності облдержадміністрації за зобов`язаннями ДП «ЦОГ» та не зазначено підстав для їх виникнення. Крім того, відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України. юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Особи, які створюють юридичну особу, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями, що виникли до її державної реєстрації.
Крім того, апелянт вважає за доцільне також звернути увагу на неможливість виконання оскаржуваного рішення суду, що обґрунтовується наступним. Нарахування та сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахування та виплата заробітної плати, сплата вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та компенсацій втрати частини заробітної плати у в`язку з затримкою термінів її виплати належить до виключної компетенції роботодавця - ДП «ЦОГ».
Суд першої інстанції посилається на Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхуванням, а саме на абзац другий частини восьмої статті 9, де зазначено, що роботодавець зобов`язаний сплачувати нарахований єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників, в подальшому зазначаючи, що саме ДП «ЦОГ», який є роботодавцем позивача, повинен нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Суд першої інстанції підтвердив факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з ДП «ЦОГ», а не з обласною державною адміністрацією, однак всупереч цьому, без належного обґрунтування, задовольнив вимогу щодо нарахування їй заробітної плати, а також солідарного стягнення з ДП «ЦОГ» та обласної державної адміністрації заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану основну та додаткову відпустки, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати, вихідну допомогу та моральну шкоду. Суд прийшов до висновку, що Уповноважений орган в особі ООДА майже 3 грудня 2019 року по сьогоднішній день не вчиняє жодних дієвих заходів для відновлення порушених прав та охоронюваних інтересів ОСОБА_1 , не вирішив питання щодо призначення посадових осіб для подальшого звільнення працівників з підприємства, яке фактично припинило свою діяльність, у випадку необхідності ліквідації підприємства, не вчинило дiї, спрямовані на це.
Обласна державна адміністрація заперечує щодо цього та вважає, що суд першої інстанції безпідставно вирішив питання про наявність бездіяльності та формального підходу до звернень ОСОБА_1 з боку обласної державної адміністрації.
Одеською обласною державною адміністрацією, в межах наданих повноважень, вживалися заходи щодо призначення керівника ДП ПОГ», а саме - розпорядженням державної адміністрації від 03.06.2019 року № 669/д-2019 було оголошено конкурсний відбір голови обласної на посаду директора ДП «ЦОГ, переможця конкурсного відбору не визначено,
Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 27.08.2019 року № 1025/A-2019 оголошено повторний конкурсний відбір на посаду директора ДП ЦОГ». Жодних заявок на участь у конкурсі не надійшло.
З огляду на зазначене, апелянт вважає, що з метою вирішення ситуації що склалася, обласною державною адміністрацією було вчинено ряд конкретних дій, а саме: двічі було оголошено конкурсний відбір на вказану посаду. Втім, з причин, які не залежать від обласної державної адміністрації, конкурс не відбувся, відповідно призначення директора наразі є неможливим.
Також, відповідач вважає безпідставним стягнення з облдержадміністрації компенсації невикористаної відпустки та посилання суду на Закон України за «Про відпустки», в якому вказано, що відпустки надаються громадянам, які перебувають в трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої залежності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. При цьому суд залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_1 не перебуває в трудових відносинах з Одеською обласною державною адміністрацією.
Не підлягають застосуванню до обласної державної адміністрації також норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме стаття 1, якою закріплено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Однак судом не встановлена вина Одеської обласної державної адміністрації та не обґрунтовано, в чому саме вина полягає. 
Крiм того, не ґрунтується на нормах законодавства і задоволення судом першої інстанції позовної вимоги щодо солідарного стягнення на користь позивача вихідної допомоги в сумі 19 316.99 грн. Так, статтею 44 Кодексу визначено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як вже зазначалося, судом не визначено не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення облдержадміністрацісю законодавства про працю.

Узагальнені доводи ОСОБА_1 
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме справу розглянуто в порядку загального провадження, що суперечить чт. 274 ЦПК України та призвело до більш тривалого розгляду справи.
Зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення вийшов за межі позовних вимог, чим порушив ч. 2 статті 264 ЦПК України, що призвело до помилкового висновку про те, що трудовий договір між ДП "ЦОГ» та ОСОБА_1 підлягає розірванню та припиненню з 27 травня 2020 року, а не з часу набрання рішенням законної сили.
Також ОСОБА_1 вказує, що оскільки судом першої інстанції було невірно визначено дату звільнення – 27 травня 2020 року, зазначене призвело у подальшому до неправильного розрахунку компенсації за невикористану відпустку і надає суду власний розрахунок. Методом математичних розрахунків вказує, що розмір компенсації за невикористану відпустку, який підлягає виплаті становить 16 368,64 грн.
Також, позивачка зазначає, що судом першої інстанції не було звернуто увагу на те, що ОСОБА_1 було помилково допущено невірне тлумачення поняття «заробітна плата» під час обчислення вихідної допомоги та зазначає, що розмір вихідної допомоги у сумі тримісячного середнього заробітку, який підлягає виплаті становить – 24 399,66 грн.
Крім того, ОСОБА_2 не погоджується такою з загальної сумою заробітної плати яка підлягає виплаті, та зазначає, що вказана сума становить всього 54 628, 51 грн.
Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення. З огляду на зазначене невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції обставинам справи призвели до неправильного ухвалення рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
13.07.2021 року від представника Одеської обласної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідно з якого вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволенню.
Зазначає, що судом першої інстанції не було порушено норми статті 274 ЦПК України, з огляду на те, що Одеська обласна адміністрація не перебувала з ОСОБА_1 у трудових відносинах.
Відповідно до статті 19 ЦПК України, встановлено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, в тому числі, які через інші обставини недоцільно розглядати в спрощеному позовному провадженні.

03.08.2021 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу Одеської обласної державної адміністрації з якого вбачається, що позивач вважає апеляційну скаргу Одеської ОДА безпідставною, необґрунтованою, такою, що не заслуговує на увагу та не підлягає задоволенню.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою від 16.02.2021 року апеляційну скаргу Одеської обласної державної адміністрації на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеська обласна державна адміністрація про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії, нарахування, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди - залишено без руху.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.02.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеська обласна державна адміністрація про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії, нарахування, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди - залишено без руху.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року – задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року.
Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеська обласна державна адміністрація про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії, нарахування, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року призначено до розгляду на 30 вересня 2021 року на 11 годину 45 хвилин в приміщенні Одеського апеляційного суду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської обласної державної адміністрації на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеська обласна державна адміністрація про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії, нарахування, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року справу за апеляційною скаргою Одеської обласної державної адміністрації на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року призначено до розгляду на 30 вересня 2021 року на 11 годину 45 хвилин в приміщенні Одеського апеляційного суду.
30 вересня 2021 року розгляд справи було відкладено на 16 грудня 2021 року о 12:30 год у зв`язку з перебування судді Князюка О.В. у відрядженні.
16 грудня 2021 року в судове засідання з`явився представник Одеської обласної адміністрації – Леоненко Ю.А., апеляційну скаргу Одеської ОДА підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити, та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 . 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв та клопотань на надавали.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою сторін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що розпорядженням № 171/А-2016 Одеської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року було створено Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» як суб`єкт публічного права відповідно з метою задоволення потреб фізичних та юридичних осіб територіальних громад Одеської області у наданні адміністративних послуг у сферах державної реєстрації.
ОСОБА_1 наказом №36/2018 від 16.05.2018р. була прийнята на посаду начальника юридичного відділу управління державної реєстрації ДП «ЦОГ».
Наказом №60/2018 від 28.09.2018р. була переведена на посаду начальника юридичного відділу ДП «ЦОГ».
Як встановлено судом, внаслідок змін до діючого законодавства, зокрема в зв`язку з набуттям з 02 листопада 2019 чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту права власності», були внесені зміни до переліку суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, з яких було виключено акредитованих суб`єктів, у зв`язку з чим реєстратори акредитованого суб`єкту (ДП «ЦОГ») з 02.11.2019 р. були позбавлені права вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Як наслідок, зазначене вище підприємство було позбавлене можливості виконувати свою основну мету, яка визначена Статутом.
В листопаді 2019 р. було звільнено головного бухгалтера та інспектора з кадрової роботи ДП «ЦОГ». З грудня 2019 р. підприємство не має керівника, який також був звільнений. Починаючи з 01 лютого 2020р. ДП «ЦОГ» не знаходиться за місцем свого знаходження. Належне майно, в тому числі трудові книжки працівників підприємства, були вивезені за розпорядженням ООДА де і знаходяться на сьогоднішній день. Таким чином, з листопада-грудня 2019 р. підприємство фактично припинило свою діяльність. Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі.
За відсутності керівництва та фактичного місцезнаходження ДП «ЦОГ», ОСОБА_1 12 травня 2020 року за допомогою Укрпошти направила до ООДА заяву про звільнення, в якій просила звільнити її із займаної посади начальника юридичного відділу ДП «ЦОГ» відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням внаслідок порушення власником законодавства про працю з формулюванням у трудовій книжці причини звільнення: «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України» та дотриманням вимог статей 44, 116 КЗпП України під час її звільнення, а саме: з виплатою в день звільнення всіх сум, що належать їй від підприємства, зокрема, заробітної плати за період з жовтня 2019 року по дату звільнення, компенсації за невикористані щорічні та додаткові (за особливий характер праці – за роботу на комп`ютері) відпустки за період роботи з 17 травня 2018 року по дату звільнення, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та вихідної допомоги. Заява про звільнення була отримана ООДА 13 травня 2020 року, що підтверджується копією повідомленням про вручення поштового відправлення № 6508601397434.
Заява ОСОБА_1 з боку ООДА залишена без задоволення з посиланням на те, що державна адміністрація не уповноважена на її звільнення, ані в силу закону, ані в силу договору.
На теперішній час ОСОБА_1 не є діючим працівником ДП «ЦОГ».
Також судом встановлено, що ДП «ЦОГ» починаючи з жовтня 2019р. має перед ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК).
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК ).
У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Трудові правовідносини врегульовані Кодексом Законів про працю України (далі КЗпП).
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Відповідно до статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Одеської обласної адміністрації, дійшла висновку про часткове її задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1.1. Статуту Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (нова редакція), затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації 10.01.2018 № 34/А-2018 Підприємство засноване на державні власності належить до сфери управління Одеської обласної державної адміністрації.
Відповідно до п. 3.1. Статуту Підприємство є юридичною особою публічного права, є унітарним комерційним підприємством.
За п. 3.5 Підприємство має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням та ін..
За п. 3.6 Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно із законодавством України.
Відповідно до п. 3.7. Статуту Держава та Уповноважений орган управління (Одеська обласна державна адміністрація) не несуть відповідальності за зобов`язаннями Підприємства, крім випадків, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами України.
За п. 4.1 майно Підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві господарського відання.
Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського кодексу України (далі – ГК України) залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні. За ч. 4 цієї статті унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який призначається (обирається) засновником (наглядовою радою такого підприємства у разі її утворення), керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об`єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство".
Відповідно до ч. 5 ст. 73 ГК України державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить.
Згідно з ч. 9 вказаної статті державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГК України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.
За ч. 5 ст. 74 ГК України держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Стаття 135 ГК України визначає організаційно-установчі повноваження власника підприємства (господарської організації).
Відповідно до положень ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про управління об`єктами держаної власності» за невиконання вимог законів України та інших нормативно-правових актів з питань управління об`єктами державної власності та податкового законодавства до винних осіб застосовуються заходи фінансової, адміністративної, дисциплінарної, цивільно-правової та кримінальної відповідальності згідно із законом. Відповідальність за своєчасність подання центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності, інформації, зазначеної в частині шостій статті 16 цього Закону, та її повноту несуть керівники суб`єктів управління об`єктами державної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.
В контексті встановлених обставин даної справи, Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» є унітарним комерційним підприємством, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням та ін., майно Підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві господарського відання. Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно із законодавством України.
Як було вище зазначено унітарні комерційні підприємства державної власності несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями самостійно, в тому числі що стосується відповідальності за порушення законодавства, яке регулює трудові правовідносини.
З системного тлумачення зазначених положень законодавства, солідарна відповідальність власника підприємства та державного унітарного комерційного підприємства положеннями діючого законодавства не передбачена. Держава не відповідає за зобов`язаннями створеної нею відповідної юридичної особи, за винятком випадків, передбачених законом. За обставинами даної справи порушення Підприємством трудових прав позивача з вини власника Підприємства – Одеської обласної державної адміністрації в процесі розгляду справи не встановлено, позивачем докази на підтвердження вказаних фактів до суду не подавались. З огляду на вказане апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апелянта.
За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Пунктом 5.3.1 Колективного договору на 2019 - 2021 роки Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», затвердженого Протоколом загальних зборів трудового колективу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» № 3 від 31.10.2018 р. та зареєстрованого Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради за реєстраційним № 10/330-016 від 22.11.2018 р., встановлено оплату праці робітників Підприємства здійснювати згідно з діючим законодавством, - виплату заробітної плати проводити не рідше 2 (двох) разів на місяць - не пізніше 7 і не пізніше 22 числа щомісячно. Компенсувати працівникам втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати згідно з індексом росту цін на споживчі товари та послуги у порядку, визначеному законодавством і цим колективним договором (Додаток № 2 - положення «Про оплату праці»).
Отже, оскільки держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом, в контексті обставин даної справи підстав для настання відповідальності за зобов`язаннями відповідача – ДП «Центр обслуговування громадян» не встановлено, а до компетенції ДП «Центр обслуговування громадян» належать повноваження щодо нарахування та виплати заробітної плати, апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апеляційної скарги та скасовує рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Одеської обласної державної адміністрації.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин, а тому відхиляються апеляційний судом. 
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги Одеської обласної державної адміністрації знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог до Одеської обласної державної адміністрації та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до Одеської обласної державної адміністрації.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, розпорядженням № 171/А-2016 Одеської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року було створено Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» як суб`єкт публічного права відповідно з метою задоволення потреб фізичних та юридичних осіб територіальних громад Одеської області у наданні адміністративних послуг у сферах державної реєстрації.
ОСОБА_1 наказом №36/2018 від 16.05.2018 р. була прийнята на посаду начальника юридичного відділу управління державної реєстрації ДП «ЦОГ».
Наказом №60/2018 від 28.09.2018 р була переведена на посаду начальника юридичного відділу ДП «ЦОГ».
Як встановлено судом, внаслідок змін до діючого законодавства, зокрема в зв`язку з набуттям з 02 листопада 2019 чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту права власності», були внесені зміни до переліку суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, з яких було виключено акредитованих суб`єктів, у зв`язку з чим реєстратори акредитованого суб`єкту (ДП «ЦОГ») з 02.11.2019 р. були позбавлені права вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Як наслідок, зазначене вище підприємство було позбавлене можливості виконувати свою основну мету, яка визначена Статутом.
При цьому суд враховує, що у разі, якщо вказані працівником причини звільнення – порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) – не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою ст. 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.
ОСОБА_1 12 травня 2020 року за допомогою Укрпошти направила до ООДА заяву про звільнення, в якій просила звільнити її із займаної посади начальника юридичного відділу ДП «ЦОГ» відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням внаслідок порушення власником законодавства про працю з формулюванням у трудовій книжці причини звільнення: «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України» та дотриманням вимог статей 44, 116 КЗпП України під час її звільнення, а саме: з виплатою в день звільнення всіх сум, що належать їй від підприємства, зокрема, заробітної плати за період з жовтня 2019 року по дату звільнення, компенсації за невикористані щорічні та додаткові (за особливий характер праці – за роботу на комп`ютері) відпустки за період роботи з 17 травня 2018 року по дату звільнення, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та вихідної допомоги. Заява про звільнення була отримана ООДА 13 травня 2020 року, що підтверджується копією повідомленням про вручення поштового відправлення № 6508601397434.
Заява ОСОБА_1 з боку ООДА залишена без задоволення з посиланням на те, що державна адміністрація не уповноважена на її звільнення, ані в силу закону, ані в силу договору.
Пунктом 4 ч.1 ст.36 КЗпП встановлено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
За ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
На час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 була діючим працівником ДП «ЦОГ». З огляду на зазначене, а також те, що ОСОБА_1 не зверталась з відповідною заявою про звільнення саме до уповноваженої особи, з якою перебувала у трудових відносинах, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «ЦОГ» з підстав відсутності заяви про звільнення її з посали на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України до роботодавця.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що трудовий договір між ДП «ЦОГ» та  ОСОБА_1 підлягає розірванню та припиненню з 27 травня 2020 р., тобто за збігом двох тижнів з дня отримання ООДА, як уповноваженого органу управління ДП «ЦОГ», заяви ОСОБА_1 про її звільнення із займаної посади, з огляду на те, що вказана заява була подану неналежному суб`єкту, в якого відсутні повноваження на вчинення дій щодо звільнення ОСОБА_1 з посади ДП «ЦОГ».
Пунктом 5.3.1 Колективного договору на 2019 - 2021 роки Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», затвердженого Протоколом загальних зборів трудового колективу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» № 3 від 31.10.2018 р. та зареєстрованого Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради за реєстраційним № 10/330-016 від 22.11.2018 р.
Оскільки держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом, в контексті обставин даної справи підстав для настання відповідальності за зобов`язаннями відповідача – ДП «Центр обслуговування громадян» саме Одеської обласної державної адміністрації не встановлено. Відтак, в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «ЦОГ» не підлягають задоволенню.
Крім того, 30.09.2021 року до суду апеляційної інстанції від ДП «Центр обслуговування громадян» подано наступні докази:
1) Наказ ДП «Центр обслуговування громадян» № 23/2021 від 16.08.2021 року про звільнення ОСОБА_3 відповідно до якого, постановлено: 
1.звільнити ОСОБА_1 з посади начальника відділу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» 16 серпня 2021 року за власним бажанням у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України;
2.виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку та грошову компенсацію за невикористані:- 19 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 17 травня 2018 року по 16 травня 2019 року, 4 календарних дні щорічної додаткової відпустки за період роботи з 17 травня 2018 року по 16 травня 2019 року, - 24 календарних дні щорічної відпустки за період роботи з 17 травня 2019 року по 16 травня 2020 року, - 4 календарних дні щорічної відпустки за період роботи з 17 травня 2019 року по 16 травня 2020 року, - 24 календарних дні щорічної відпустки за період роботи з 17 травня 2020 року по 16 травня 2021 року, - 4 календарні дні щорічної додаткової відпустки за особливий характер правці, за період роботи з 17 травня 2020 року по 16 травня 2021 року, - 6 календарних дні щорічної основної відпустки за період роботи з 17 травня 2021 року по 16 травня 2021 року, - 4 календарних дні щорічної додаткової відпустки за період роботи з 17 травня 2021 року по 16 серпня 2021 року.
Підставою видачі вищевказаного наказу ДП «Центр обслуговування громадян» зазначена: заява ОСОБА_1 від 09.08.2021 року.
2) Заява ОСОБА_1 до ДП «Центр обслуговування громадян» наступного змісту: «Прошу звільнити мене із займаної посади начальника юридичного відділу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» 16 серпня 2021 року відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю з формулюванням у трудовій книжці причини звільнення: «за власним бажанням внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України» та дотриманням вимог статей 44, 116 КЗпП України під час мого звільнення, а саме з виплатою в день звільнення всіх сум, що належить мені від підприємства. Зокрема, заборгованості з нарахованої, не виплаченої заробітної плати за липень 2019 року у сумі 1 972,06 грн, заробітної плати за період з жовтня 2019 року по дату звільнення, компенсації за невикористані щорічні та додаткові відпустки, відпустки за період роботи з 17 жовтня 2018 року по дату звільнення, компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та вихідної допомоги.
3) Повідомлення від ДП «Центр обслуговування громадян» видане ОСОБА_1 з якого вбачається, що відповідно до наказу т.в.о. директора ДП «Центр обслуговування громадян» від 16.08.2021 року № 23/2021 ОСОБА_1 звільнено із посади начальника відділу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» 16.08.2021 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України. У день звільнення з ОСОБА_1 проведено розрахунок.
Загальний розмір нарахованої заробітної плати (посадовий до штатного розпису установи та індексація відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення») за період з 01 листопада 2019 року по 16 серпня 2021 року склав 175 704,96 грн. 
Додатково день звільнення нараховано та вплачено компенсацію за невикористані дні відпусток (щорічних оплачуваних та додаткових) за період роботи Державному підприємстві «Центр обслуговування громадян» у сумі 24 688,60 грн. 
Також день звільнення нараховано та виплачено вихідну допомогу розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі статті 44 Кодексу законів про працю України розмірі 24 205,77 грн нарахованих виплат утримано та перераховано до відповідних бюджетів податки та збори (податок на доходи фізичних осіб - 40 427,97 грн, військовий збір — 369,03 грн).
На суму нарахованих виплат здійснено нарахування єдиного соціального внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування та перераховано до відповідного бюджету у сумі 49 411,85 грн.
Разом із розрахунком при звільненні, що перерахований на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 , у день звільнення перераховано кошти сумі 7 623,25 грн, як заборгованість станом на 01.11.2019 року.
З вищевказаного вбачається, що на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції відсутній сторони врегулювали відносини в позасудовому порядку.
З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що предмет спору в даній справі мав місце під час відкриття провадження судом першої інстанції, та розгляду ним справи, тому підстав для закриття провадження у справі не має, проте апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що якщо якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. 
Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).
З огляду на те, що з матеріалів справи вбачається врегулювання спору між ОСОБА_1 та ДП «Центр обслуговування громадян» проте сторони не скористалися передбаченими законом процесуальними можливостями припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Центр обслуговування громадян про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії, нарахування, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, та з огляду на зазначене, колегія суддів також звертає увагу на той факт що на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції відсутні обставини позовних вимог ОСОБА_1 .
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції статті 274 ЦПК України є такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на те що відповідно до статті 19 ЦПК України, встановлено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, в тому числі, які через інші обставини недоцільно розглядати в спрощеному позовному провадженні. Крім того, ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з одним із відповідачів, а саме Одеською обласною державною адміністрацією.
Крім того, колегія суддів зазначає, що у позовах немайнового характеру ціна позову не визначається. У справі, що переглядалася, предметом позову є немайнова вимога - про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії.
Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи в суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Апеляційний суд заважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Одеської обласної державної адміністрації – задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року – скасувати.
Постановити нове рішення яким, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеська обласна державна адміністрація про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії, нарахування, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди – відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20.12.2021 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                  А. П. Заїкін
С.О. Погорєлова