РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року
м. Рівне

Справа № 569/24629/18
Провадження № 22-ц/4815/135/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
скаржник, стягувач – Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» 
в особі філії – Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», 
особа, дії якої оскаржуються – головний державний виконавець Рівненського міського
відділу державної виконавчої служби Головного
        територіального управління юстиції у Рівненській області 
Мельник Віталій Вікторович, 
заінтересована особа, боржник – ОСОБА_1 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2021 року у складі судді Кучиної Н. Г., постановлену в м. Рівне о 15 годині 26 хвилин, повний текст рішення складено 20 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду зі скаргою, в якій просило визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мельника В. В. від 29 листопада 2018 року про закінчення виконавчого провадження №45758356; зобов`язати суб`єкта оскарження відновити виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом №2-3889/2010, виданим 29 липня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області. Вимоги своєї скарги Банк обґрунтовував тим, що 29 липня 2010 року суд видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 348, 87 доларів США, що становить 503560,17 грн.. У результаті здійснення державним виконавцем дій щодо виконання виконавчого документа стягнуто з ОСОБА_1 та перераховано на користь банку 19 515, 98 дол. США. 29 листопада 2018 року головний державний виконавець Мельник В. В. виніс Постанову про закінчення виконавчого провадження № 45758356, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2021 року скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» на дії головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мельника Віталія Вікторовича, заінтересована особа ОСОБА_1 , підписану адвокатом – представником філії – Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» Пелихом А.Б. – повернуто скаржникові.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, який передбачає, що позовна заява (у даному випадку скарга) повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано, та обґрунтована тим, що при зверненні зі скаргою на дії державного виконавця представником юридичної особи - філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» - адвокатом Пелихом А. Б. не було подано витягу із Договору про надання правничої допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленостей щодо об`єму наданих повноважень, засвідченого підписами сторін цього Договору, що, в свою чергу, позбавляє суд можливості встановити об`єм повноважень адвоката та його право на підписання скарги.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою за неповного з`ясування обставин справи та відповідності їм висновків суду, представник філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» адвокат Пелих Анатолій Борисович оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що суд першої інстанції помилково застосував положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, повернувши заяву скаржнику. Покликається на ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Зазначає, що ордер є самостійним документом , що підтверджує повноваження адвоката, а ст.62 ЦПК України не вимагає обов`язкового надання разом з ордером копії витягу із Договору про надання правової допомоги для підтвердження повноважень адвоката як представника, і в цій частині звертає увагу на висновок ВП ВС у постанові від 05.12.2018р. у справі № 990/736/18. Додає, що справа вже розглядалася судами першої, апеляційної та касаційної інстанції, а тому повноваження представника АТ «Ощадбанк» адвоката Пелиха А. Б. були перевірені неодноразово цими судами. Акцентує увагу на тому, що розгляд скарги на дії державного виконавця має наслідком невиконання судового рішення як завершальної стадії судового процесу і такий розгляд є комплексом певних процесуальних дій його учасників, а тому такий розгляд підпадає під термін «провадження у справі». По суті вимог скарги на дії державного виконавця зазначає, що державним виконавцем рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 виконане не в повному обсязі, оскільки у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті (що має місце в даному випадку) стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, і в резолютивній частині рішення суд зазначає розмір саме іноземної валюти, що підлягає стягненню, а гривневий еквівалент іноземної валюти визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі йому готівки. Додає, що заборгованість за виконавчим документом № 2-3889/201, виданим Рівненським міським судом 29.07.2010 року, про стягнення заборгованості в розмірі 63 348,87 доларів США, що в еквіваленті станом на 02.06.2010 року складає 503560,17 грн., стягнута не в повному обсязі і залишок заборгованості ОСОБА_2 по кредиту становить 43622,53 доларів США. З наведених міркувань просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Цуняк Володимир Йосипович вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, просить залишити її без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.
Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що зі скаргою на дії головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мельника Віталія Вікторовича, заінтересована особа ОСОБА_1 , звернувся представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» адвокат Пелихом А. Б..

Відповідно до положень ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містит и відомості, перелічені  у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», скарга у виконавчому провадженні подається виключно  у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ч. 1 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, скарга на дії державного виконавця підписана та подана до суду від імені скаржника ПАТ «Ощадбанк» адвокатом Пелихом А. Б., повноваження якого в Рівненському міському суді підтверджуються ордером серії РН-734 № 25 від 28.12.2018 року.

В ордері зазначено, що ПАТ «Ощадбанк» на підставі договору про надання правової допомоги №10017 від 06 червня 2018 року, уповноважує адвоката Пелиха Анатолія Борисовича на надання правої допомоги в Рівненському міському суді Рівненської області у справі № 2-3889/10.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Положеннями статті 26 цього Закону визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, що узгоджується зі статтею 14 Правил адвокатської етики.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Частина друга статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» регламентує вичерпні випадки вчинення договору про надання правової допомоги усно:
1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди);
2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

Системний аналіз положень статей 26 та 27 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дозволяє дійти висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону.

Зазначений правовий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 817/66/16 (провадження №11-185апп19), який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Покликання апеляційної скарги на те, що наданий ордер серії РН-734 № 25 від 28.12.2018 року є належним та достатнім на підтверджень повноважень адвоката Пелиха А. Б. на підписання та подання скарги апеляційним судом оцінюються критично.

Так, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року по справі №П/9901/736/18, оррдер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Отже, ордер, який видано відповідно до Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься у Постанові від 04.12.2019 року по справі №826/5500/18 (провадження №11-195апп19), представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Доводи апеляційної скарги про помилковість твердження місцевого суду щодо видачі ордера серії РН-734 № 25 від 28.12.2018 року адвокату Пелиху А. Б. лише на стадію судового розгляду у Рівненському міському суді та неправильне трактування поняття «судового розгляду» та «провадження», апеляційним судом відхиляються.

За змістом розділів II, III, IV ЦПК України, першої-другої глав розділу V ЦПК країни термін «провадження» застосовується до наказного, позовного та окремого провадження, а також до апеляційного і касаційного провадження. Разом з тим, термін «провадження» також застосовується при визначені комплексу певних процесуальних дій у справах про оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів (розділ 8 ЦПК країни); у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських cудів (глава 4 розділу 9 ЦПК України); провадження у справах з участю іноземних осіб (розділ 11 ЦПК України), а також термін «провадження» застосовується до судового провадження, зокрема, у розділі 10 щодо відновлення втраченого судового провадження. Термін «провадження» застосовується також до виконавчого провадження.

Аналіз терміну «провадження» у контексті цивільного процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що зазначений термін у цивільному законодавстві означає як зібрання певних документів, які були предметом судового розгляду (справа), так и комплекс певних процесуальних дій у їх системі.

При цьому, процесуальне законодавство також застосовує такі терміни як «судочинство» та «судовий процес», які за своїм змістом є ширшими ніж судове провадження, оскільки означають увесь комплекс процесуальних дій, прав та обов`язків учасників при здійснення правосуддя та принципів правосуддя (судочинство) та судовий розгляд (судовий процес).

Виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Питання, пов`язані із судовим контролем за виконанням судових рішень передбачено розділом VII ЦПК України, відповідно до якого скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, подається до суду першої інстанції, що розглянув справу, і такий розгляд не є окремим провадженням в окремій справі.
Однак розгляд скарги на дії державного або приватного виконавця має наслідком виконання або не виконання судового рішення, як завершальної стадії судового процесу; такий розгляд є комплексом певних процесуальних дій його учасників, а тому такий розгляд підпадає під термін «провадження у справі».

Доводи та обґрунтування апелянта щодо незаконності дій державного виконавця апеляційним судом не перевіряються, оскільки оскаржувана ухвала Рівненського міського суду від 17 вересня 2021 року постановлена з процесуальних підстав та при її постановленні судом не вирішувалася скарга по суті, а відтак мотивувальна частина не мітить аргументів щодо правомірності або неправомірності дій державного виконавця і тому не може переглядати апеляційним судом за цими підставами.

Згідно абз.2 ч.4 ст.16 Закону України «Про виконавче провадження», повноваження адвоката як представника посвідчуються ордером, дорученням органу чи установи, що уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження. Витяг засвідчується підписами сторін договору.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що відсутність витягу із Договору про надання правничої допомоги при зверненні представника юридичної особи – філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» адвоката Пелиха А. Б., який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленостей щодо об`єму наданих повноважень, засвідченого підписами сторін цього Договору, унеможливлює встановлення судом об`єму повноважень адвоката та, відповідно, встановлення наявності у адвоката права на підписання скарги, а відтак про правомірність застосування судом першої інстанції положень п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2022 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.
Судді:                                                        Хилевич С. В.
                                                               Шимків С. С.